68 



horer udtales af Folk, der have opholdt sig i Grönland, at Landet var ifærd med at blive 

 ubeboeligt og begravet under lis, er gafiske ugrundet. Ikkun paa Indlandet dannes stadigen 

 et stort Overskud af lis; men vi saae, hvorledes der ved Fjordene er lagt Afledningskanaler 

 op til den, som bortfore dette Overskud til fjerne og varmere Egne af Havet; og sikkre 

 liolværker ere lagle, for at den voxende indlandsiis ikke skal udbrede sig over Yderlandet 

 uden til en vis Grad. 



Det slaaer nu tilbage at omtale Maaden, hvorpaa det rindende Vand naaer Havet 

 og de Reservoirer, det forinden og midlertidigen optages af. Man kan vel i Gjennemsnit 

 sige, at Sneen, som falder paa Landet fra d. 20 October af og Vinteren over, forst be- 

 gynder at opioe i de sidste Dage af April, at de deraf nærede Elve begynde at lobe i 

 de forste Dage af Mai, men endnu standses af Nattefrosten og ere meget ubetydelige indtil 

 efter Midten af Mai, da de paa mange Steder pludseligen bryde ud med stor Voldsomhed. 

 I Juni fore de den störste Mængde Vand til Havet, og man kan da, ved de mindre, tyde- 

 liaen bemærke en Forskjel mellem det koldeste og det varmeste Tidspunkt af Dognet; i 

 Juli sagtnes de derpaa, og i August opnaae de atter som oftest stor Voldsondied ved den 

 i denne Maaned fremherskende Hegn. Henimod Slutningen af September, naar den daglige 

 Temperatur synker under 0°, tage de endelig meget stærkt af; de mindste forsvinde forst, 

 derpaa efterhaanden de större; men omsider vil man bemærke, at hist og her enkelte Elve, 

 og navnligen de större beholde en vis Vandmængde og et vist Lob som de senere ikke 

 mere forandre, men vedligeholde hele den lange og strenge Vinter over. Da kuune 2 

 Tilfælde indtræde: der kan paa visse Steder danne sig en beskyttende Skorpe af lis og 

 Snee over det rindende Vand, saa at det kan naae Havet uden at gives til Priis for den 

 strenge Kulde; men paa andre Steder, og især hvor Vandet lober over Sletter, som ere 

 bedækkede med Rullesteen ^ standses dets Lob ved de lisskorper, det afsætler; det ud- 

 breder sig derpaa til Siderne, afsætter nye lisskorper, standses atter, og saa fremdeles. 

 Man seer derfor slige ujævne RuUesteenssletter i Lobet af November og December for- 

 vandles til speilglatte lisflader; en knagende Lyd hores bestandig i denne lis, hidrorende 

 fra Vandet, som udbreder sig over den, rygende og dampende i den kolde Athmosphære, 

 og trænger ind i dens Revner, hvor det stivner og sprænger Isen, og laarner den op i 

 smaa kegleformige Höie. 



Det er et afgjort Factum, at der paa Steder, som de sidstomtalte, danner sig lis- 

 skorper af en Tykkelse, som intet andet Sted paa det lavere Yderland; og at man, naar 

 Snee og lis om Sommeren ere svundne overalt fra Landet og Indsöerne, endnu træffer 

 mægtige lisskorper paa Rullestenene ved Mundingerne af de större Elve, og i det Hele 

 paa Steder, hvor der har været rindende Vand om Vinteren. Men dette er ikke vanskeligt 

 at indsee, og der kan heller neppe være Tvivl om, at i et Land, hvor den aarlige Mid- 

 deltemperatur er 4° til 7° under Frysepunktet, savnes kun den tilstrækkelige Mængde Vand, 



