156 



Om Varmeudvikliiigens .ilmindclige Beiydniiig. 

 § 1. 



Naar man kaster Blikket ud over den store Mængde af chemiske Virkning-er, kan det 

 umuligt undgaae Opmærksomheden, al, imedens man Iræflfer Hundreder at' Tilfælde, i hvilke 

 Virkningen er ledsaget af en Varmeudvikling, træffer man neppe eet, i hvilket der frem- 

 træder en Varmeabsorption. 



Uvilkaarligen paatrænger sig den Anskuelse, at de chemiske Virkninger, enkelte 

 eller sammensatte, saaledes som vi dagligen see dem foregaae for vore Öine deels i Na- 

 turens store Huusholdning, deels i det Smaa i de chemiske Laboratorier, stedse, naar de 

 betragtes i deres Heelhed og med Abstraction fra alle forstyrrende Indvirkninger, ere 

 ledsagede af en Varmeudvikling. 



Der hersker i Naturen en vis Udviklingsretning, som Materien frivillig fölger, og 

 som den forst ved en ydre Tvang forlader. At denne Retning, uagtet den kan være fælles 

 l'or mange Stoffer, dog er forskjellig i andre Tilfælde, er en Selvfölge; den afhænger af 

 den Tilstand, i hvilken Materien optræder i de forskjellige af vore GrundslofTer. Vi træffe 

 i Naturen aldrig Phosphor i fri Tilstand, undtagelsesviis Phosphorels Ilter, thi Pliosphorets 

 Maal er det phosphorsure Salt, til hvilket det tidligt eller seent vil vende tilbage, naar 

 det paa en eller anden Maade, ved Midler, over hvis Virkning jeg længere nede skal tale, 

 er fort tilbage til en anden Tilstand. Ganske anderledes er det med Qvælslolfet; her er 

 Relninfren fra Forbindelsen til GrundslolTet; nemlig paa Grund af de Forhold, under hvilke 

 vor Klode befinder sig, er det den eneste almindelige; thi Atmosphærens anden Bestanddeel 

 er Ilten; havde Jorden en Atmosphære af Brint, vilde Qvælstoffets Maal være Ammoniak 



I Tyngdens Virkninger paa Materien træffe vi Analogier. Paa Jorden vil et frit- 

 svævende Legeme, der er tungere end Luften, söge mod Jordens Centrum og forst hvile, 

 naar det standses paa Jordens Overflade, imedens cl Legeme lettere end Luften vil 

 stige, altsaa bevæge sig i modsat Retning. Er Phosphoret den faldende Steen, saa er 

 Qva^lstoffet den stigende Rog. — Uagtet Tyngden virker paa Bjergets Masse og soger al 

 jevne den med Jordens Overflade, saa indtræder dog denne Virkning ikke; der er en vis 

 Modstand at overvinde. Men lænke vi os Jorden opvarmet saa stærkt, at Bjergmassen 

 smelter, saa vil denne jevne sig med Jorden. — Blande vi Ilt og Brint sammen, da forene 

 de sig ikke; men opvarme vi dem til en Temperatur, ved hvilken den tilstedeværende 

 Modstand er hævet, indtræder Foreningen. 



Naar et Legeme falder, udvikler del en vis mechanisk Effect, som staaer i For- 

 hold til dets Vægt og det gjennemlöbne Rum. Ved de chemiske Virkninger, som foregaae 

 i den almindelige Virkningsrelning, fremtræder ligeledes en vis Effect, men denne viser 



