270 



Raiiil secs vas deferens (eller oviduclen) udspringe og forlöbe mod hoire Side. Langs 

 Gjælleliulens iioire Rand forlöbcr Reclum under Huden, saaledcs at den kun er meget 

 svagt synlig inde i Gjællehulen; som en lille (c. 1 — 1 i""" lang), af en rund Aabning gjen- 

 nemboret, fritslaaende, cylindrisk Papil secs Tarmens Analcnde staaende frem indenfor 

 Gjællespaltens forreste hoire Deel. Loftet i Gjællehulen dannes af den beskrevne Tynd- 

 kappeudbredtiing med de dertil hæftede Gjæller og det mod venstre Side og mere bagtil 

 situerede Hjerte. 1 Gjællecavitetens forreste Rand findes, dog lidt mere mod venstre Side, 

 et yderst svagt Udsnit, der som en applaneret ikke ganske smal Fure fortsætter sig med 

 en ringe Retning til Hoire lienad Underfladen af den store Kappchræmme, i hvis Yderrand 

 den frembringer et dybt Indsnit, der er meget tydelig synligt, naar Dyret betragtes fra 

 Rygsiden; denne korte, hudede Halvcanals indre Begyndelse synes at svare til den svage 

 Vinkel, Skallens Columellarrand danner ved sin Overgang i Forranden, medens dens ydre 

 Ende sees som en nedentil aaben Fold*), beliggende median eller lidt over mod venstre 

 eller undertiden hoire Side, næsten over Roden af penis; efter mine, rigtignok ikke ret 

 mange Erfaringer synes Beliggenheden af denne Fold idetmindsle ikke altid indenfor denne 

 Gruppe at kunne tillægges noget Værd som Arlsmærke, en Betydning, som "Loven synes 

 at tilskrive den. 



GjæHerne. Gjællerne-) ere to og skraal tilhæftede til GjaMlehulens Loft; de forlobe 

 nemlig skraat bagfra til Hoire og fortil; den forreste er ikke lidt mindre end den bageste, 

 og strækker sig noget længere mod hoire Side; den bageste naaer neppe saa langt over 

 mod denne Side, men gaaer næsten heelt ned forbi Hjertet; hos M. zonifera C"- «pO ere 

 Gjællerne i det Hele noget större, især den forreste'"'). Gjællerne ere, den forreste mindre 

 og bipectinat, den bageste slorre og unipectinat; Gjællebladene ere indbyrdes frie, de i 

 den forreste udgaae til begge Sider fra V. branchialis, og ere med den hele ovre Rand 



1) tab. I. f. !♦, 1. 2*. 



'^) tab. I. f. 6. 



ä) Blv. (I. c.) angiver kun een Gjælle hos den af ham undersôgte Art (Sig. convexus, der iövrigl niaasUee 

 ikUc hôiei- IjI denne Slægt, s. ndf.); det kan dog neppe være nogen Tvivl underkastet, at Undcrsögeren 

 her niaa have feilet og ovcrseet den forreste Gjælle, der paa mindre vel-bevarede Spiritnsexcm- 

 pliirer let kan lades upaaagtet, saaledes som del og er hændet mig selv ved det forste Individ, der kom 

 til min Undcrsögelse. Der kunde vel være Forhold baade i Beskrivelse og Afbildning af den ved d. Ch. 

 undersöglc Art [M. neriloidea (d. Ch )], som kunde gjöre dens llenföring til ^larsenia-Slægten tvivlsom, 

 ikkedestoniindre (see ndf.) har jeg troet at kunne drage den herhen; ogsaa han angiver kun een Gjælle, 

 og til V. branchialis derimod en „appendice ovale" (t. 47. f. 18); denne appendix sees imidlertid paa 

 Fig. (Text og Fig. ere som sædvanlig ikke af ham selv sammenholdte) liggende aldeles udenfor og 

 tilsyneladende uden Forbindelse med Pericardiet, og er vel netop den forreste og anden Gjælle. Ogsaa 

 Quoy 4 Gaini. angive for deres Sig. Tonganus kun 1 (Jjælle, der «kal være meget svagt udviklet; i 

 Begyndelsen havde de overseet den og anseet Dyret for en „pnimonat Gasleropod". 



