277 



anläge, kan her ikke være Tale; hos de her omhandlede, som hos saamange Gastræo|)od- 

 former vilde Raspepladens ringe Tykkelse i og for sig allerede forbyde enhver saadan 

 Anvendelsesmaade. 



Vi vende os til Belraglningen af Raspepladen (radula, raslellum), dette mærkelige 

 Organ, som endnu indtil den seneste Tid var forbleven Anatomerne næsten ganske ube- 

 kjendf. Uagtet der i de sidste Decennier ved Quoy og Gaimard, Troschel, Lebert og frem- 

 for Alt Loven er gjort endeel for at bode paa vor Mangel paa Kundskab i denne Retning, 

 staaer der upaalvivlelig Meget tilbage, for vi vel tor paastaae at have nogen sammen- 

 hængende Indsigt i dette besynderlige Organs Bygning og Nytte 'J. Til nöiere Oplysning 

 trænge fornemmelig de mere generelle Spörgsinaal, som her frembyde sig; Udviklingen, 

 Bevægelsesmaaden og Anvendelsen ere Forhold, der endnu ere ukjendle eller meget ufuld- 

 komment kjendte. I Lovens smukke, fortjenstfulde Arbeide savner man ugjerne i de for- 

 udskikkede generalia adskillige onskelige Oplysninger ogsaa i de reent anatomiske Forhold. 

 Maaden, paa hvilken Tænderne ere tilhæftede til den dem bærende Plade, er aldeles ikke 

 omtalt, ligesom dennes hele Beva-selse osr de enkelte Tandræ'kkers Forhold derunder ere 

 Punkter, som — flere andre uomtalte — ikke eller idclmindste meget ufuldstændigt her 

 ere berörte, vistnok fordi Afhandlingen væsentligst har stillet sig Apparatets Betydning 

 som zoologisk Classificationsmiddel for Öie. — De Dyreformer, der ere Gjenstand for 

 denne Afhandling, frembyde Særegenheder ved dette Redskab af en Natur, der, om end 

 hidtil ubeskreven, dog sikkerlig ikke ville findes enestaaende, men vise sig gjenncm- 

 gaaende gjennein hele Grupper; denne Afhandling vil selv levere enkelte antydende Bidrag 

 i denne Retning. • 



Bergmann u. l^cniUart, veijjl. Anat ii. Phys. 1851 p. 123. „sogcnannle Reiliplalle oder Zunge." -^ 



Bronn, allg. Zool. 1850. p. 403. 

 ■) Anstot. nf()t Liu'wj' lançiitç Lib. IV. cil .lul. Caes. Scaligcr. 1619. p. 443. CXi.Vlll. 



De af Aristoteles omtalte, lios Snegle forefundne „nJôfTaç-i'SHi xfù fJixQovi xal Xinnvi" 

 kunne ikke betegne andre Dele end Kjæberne; den hos Buscinnm omtalte Tunge (I. c. CXLIX. 

 ,.f-/ovai i)t xal Ti()(ißocixUI'aC iZajteij (d fivin; lovio ât iml yhoiTottd'iç."') er vel Krængcmunden. 

 Om Aristoteles end ikke har kjendt Forstorrelsesglas, kunde han iö\ rigt nok have lundcl Tunge- 

 Tænderne; de eie ofte tydelige nok for P'ölelsen ; naar Lehert imidlertid tillæggei- denne sande 

 Aaturforsker Opdagelsen af disse, da beviser han ham en Ære, Aristoteles selv vistnok vilde til- 

 bagevise. — Ogsaa Cuvier og Ferrusac pversaac Tænderne hos Limax og llelix; og selv Blainv. 

 (Manuel p. 120) synes endnu ikke at antage dem tilstede paa de pulmonate Gastræopoders Tunge. 

 Derimod havde Adanson alleiedc, hvad baade Loven og Lebert synes at have overscet, beskrevet 

 og afbildet detle Redskab hos Kambeul (p. 17. pi. I. G. V N. O.) og Libot (p 29. pi. II. G. VII. 

 O. L. J.) 



Troschel, üb. die Mundtheile einheimischer Schnecken (Wiegm. Arch. II. 1 (1B36) p. 257. 



Lebert, Beobaclitungen üb. die Mundorganc einiger Gastcropoden. (J. Müll. Anli. 1846. p. 435. t. XII, 



XIII, XIV.) 



Loven. Öfversigt. 1847 p. 179. t. 3-6. 



