317 



Slægter; næslen uforandret slaaer Capuloidcrncs Afdeling saaledes endnu hos van der 

 Hoeven (Handb. der Zool. 1850. p. 764). Hos Blainville (Man. de nialac. p. 4G6J danne- 

 des Chismobranchiernes Orden af vore Former samt Oxynoë, Cryptostonius, Stomalella 

 og Yelutina. Rang, som efter Cuvicr og Ferussac (Tableau p. XXXVI) benævnede Grup- 

 pen Sigarets, oplog i samme af fremmede Former Velutina, Slomatia og Stomalella; og 

 i samme Forsland, kun med Udelukkelse af Stomalierne, finde vi den ecnsbenævnte Gruppe 

 hosMenke (Synopsis, ed. 2. p. 87.). Endnu 1841 sætter Gray') disse Former („Coriocella'T 

 som Biled til Ctenobranchiata zoophaga efter Cypraeaderne, medens Swainson samme Aar 

 indforer sit genus summum Chelinotus (indbefattende Velutina, Cbclinotus, Coriocella) mel- 

 lem (de nacrerede) Haliotider. Endnu 1848 forenede Adams og Lovell Reeve-) derimod 

 vore Former med Natica og Sigarelus i Neritaceernes Familie. — Loven, som tidligere 

 havde sammenfort Marsenierne („Lamellaria") med Velutina, opstillede dem endelig 1847 

 som en særegen Familie Lamellariacea. Gray , som næsten samtidig (Proc. z. s. 1847. 

 p. 143) indlemmede dem i Cypræaderne, har senere'') alter fjcrnel dem fra samme, og 

 for dem ligeledes dannet en egen Familie, Lamellaridcrne, som han anviser sin Plads 

 efter Cypræaderne som sidste Led af de zoophagc Pectinibranchiers Orden. 



De ovenfor (i forrige Afsnit) behandlede typiske Dyreformer synes — idetmindsle 

 for Öieblikket — at forene sig lil en lille, ret naturlig Familie. Sammes va^senlligste ydre 

 (habituelle) Mærke bliver den stærke Udvikling af Kappebræmmen i Forhold lil Skallen, 

 som den næsten aldeles omhyller (Marsenina) eller aldeles indeslutter (Marsenia, Onchi- 

 diopsis), medens den lil Siderne fortsætter sig ud over og aldeles skjuler Foden; — en 

 særskilt Siphonal-Udvikling mangler, men erstattes ved den fortil paa Kappebræmmens 

 Underside dannede Halvcanal, som forrest böier Kapperanden opad som en oventil frcin- 

 staaende Hudfolde (eller fortil underliden ender (?) mellem 2 fingerformigt udtrukne For- 

 længelser (Ciielyonotus)). Foden opdages forst lydeligt, naar Dyret betragtes fra Under- 

 siden; muligviis finder delle ogsaa (ligesom Pyrula^) under Gangen et Stollepunkt paa 

 Kappebræmmen; Foden er aflang; den dybe, hos adskillige Familier af gjælleaandende Ga- 

 stræ^opoder tilstedeværende Fure i Forranden mangler aldrig; — der findes intet Operkel, 

 ligesaa lidt som Spor til Udvikling af en lobus operculigcr, og turde det saaledes synes 

 noget unaturligt, naar Forfattere (s. ndfr.) ville tilskrive denne Indhylling af Skallen en 

 Udvikling af lobus operculiger. Penis er meget stærkt udviklet, altid udvendig (exser- 

 tus) som hos de typiske Former af Pectinibranchier, men oplages og skjules i den for- 



1) Synopsis of the conleiUs of the ßiit. mus. 1841. p. 88 äs 124. 



-) Zool. of voy. of llie .Suipliiir. Mull. p. 54. 



') F'on- inolliisc. anini. IV. (IS50) p. 75. 



*) Cf. Örsted. ViiJensk. Meddel. fVa den naluiliisl. Foren, i Kblivn. 1850. p. 9. 



