365 



Læbernes eiendominelige Forhold. Begge Læberne ere nemlig bos delle stærkt opsvubnede 

 og have ligesom delt sig i Flige, der gribe oiiikriiig en eller flere Grene af Antipalbes- 

 busken. Met nu de tvende Læbers Hånde og Flige bave nænnet sig til binanden paa 

 Grenenes niodsalle Side, og tilsidst under stedse foroget Kalkafsælning ere smeltede alde- 

 les sammen, har Dyret ligesom tilnuiret sin egen Skalaabning. Hvorledes denne Tilliik- 

 nino- osf Tilmnring ved en Slags ^CaUus^dannclic er gaaet for sig, ville Figurerne 1 og 

 3 anskueligsjore langt bedre end nogen Beskrivelse, og de fremstille tillige, hvorledes d(^ 

 sorte, piggede Anlipalhesgrenc fra alle Sider stikke frem af denne „Callus", af hvilken de 

 ere saa tæt omsluttede. Hvor to, tre, eller flere Snegle have hæfte! sig i Nærheden af hin- 

 anden, eller ligeoverfor hinanden paa de modsatte Sider af de samme Smaagrene, have de 

 klæbet sig til hinanden, og den ene ofte benyttet den andens Skal til dens Aabnings Til- 

 muring. En saadan Gruppe af tre tæt til hinanden slullede Rhizochihis fremstilles under 

 fig- 4, og jeg har endnu Ivende andre saadanne Grupper, hver beslaacnde blot af to til 

 hinanden klæbede Skaller. 



Efter Fa>tiiæftningen bliver der altsaa ingen Aabning ind i Skallen uden en meget 

 lille i dens forreste Ende, eller rigtigere: i den Forlængelse af Skallen, som dækker ende! 

 af Sneglens Aanderor og kaldes Skallens Tud. Denne lille Aabning bar ægdannet, aflangt 

 Omrids, dog noget tilspidset ned imod Sömmen af de saminenvo.\ne Læber; thi ligesom 

 Skalinundingens Læber have nemlig ogsaa Læberne af Tuden nærmet sig hinanden ojr om- 

 dannet Tuden til et skillet Ror. Detle har senere paa de forskjellige Skaller forlænget sig, 

 snart mere, snart mindre, men altid boier det sig uregclmæssigen , saa det i höi Grad 

 ligner et Serpularör, der kommer ud af Snegleskallens forreste Ende. Roret er i Enden lige- 

 som skjævt afskaaret, hvilket hidrörer derfra, at Tilsætningen af Kalklag er större i Ryg- 

 siden af Höret end ned mod Bugsiden eller Læbesomnien. Figurerne vise den forskjellige 

 Længde, delte Hör kan have; det længste, jeg hidtil bar seet, var 7""" og Skallen selv 

 11""", men det er sandsynligt al Höret i det Hele bliver brngere, naar Dyret faaer Trang 

 for og Tid til at fortsætte del; idelmindste maa jeg ikke lade ubemærket, at netop flere 

 af de Skaller, der havde Roret kortest, f. Ex. den Fig. 4 aflegnede Gruppe, ikke vare 

 döde nogen naturlig Död, men vare dræble af andre kjodædende Snegle, som havde 

 boret Huller i Skallerne for at udsuge og inilraspe deres Kjod. 



Gjcnncmslibes en saadan tillukket Skal, og betragtes den ligesom tibnurede Aab- 

 ning indenfra, seer man, at Tillukningen er aldeles fuldstændig, fig. 8; Laaget fandtes 

 ikke indvendigen, ma.i altsaa antages enten at være udfaldet igjennem Tudens Aabning, 

 eller at være opiöst af Dyret, eflerat delle ikke længere havde nogen Bru^ for det. 



Af alt det Foranstaaende gaaer det temmelig tydeligt frem, al Rhiwchilus i sin Om- 

 dannelse nærmest er at sammenligne med Magilusslirgten, og ligesom denne forholder sig 

 til Leptoconckus, forholder sig, efter min Mening, Rliizorhilus til P«r/)«raslægten. 



