366 



I Overensstemmelse med denne Anskuelsej vilde Slæglskaraklercn efter den hidtil 

 Kjendle eneste Art maaskee kunne gives saaledes: 

 Rhizochilus n. g. 



animal ignotum, secundum formam lestæ verosimiliter aniniali Purpuræ lapilli aliarumqve 

 congeneruin maxime affine. 



testa canalifera, prima ælate libera (subturbinata et testis Purpuræ lapilli et affinium 

 specierum liaud dissimilis); adulta vero irregularis ad instar Magill, ramulis antipathum vel 

 aiiis corporibus, quæ labiis laciniatis et tumefactis aniple.xa est, adfixa et labiorum callo 

 aperluram obturante demum clausa, deindc in tubulum anguslum, irregulärem, brevem an- 

 tice producta; operculum corneum, nucloo lateraii, ut in Purpura. 



Naar man vil forsöge at gjöre sig et fuldstændigt og mere anskueligt Billede af 

 en Rhizochilus og det Liv, den maa antages at fore paa Antipathesbusken, er det vistnok 

 ikke ligegyldigt, hvilken Forestilling man medbringer om Beskaiïenlieden af den levende 

 (organiske) Masse, hvis hornagtige Skelet Antipatliesbuskens Stamme og Grene kunne siges 

 at danne. Thi lever Rhizochilus som yngre inde mellem Antipathesbuskens med dyrisk Masse 

 eller Slim omgivne Grene, og hæfter den sig endog, som ældre, fast paa sandanne, kunne vi 

 naturligvis ikke tænke os denne levende Masse uden væsenlig Indllydelse paa Sneglens 

 Liv, navnlig med Hensyn til den .Maade, hvorpaa det til Aandedrættet og Ernæringen nöd- 

 vendige Vand tilfores, og det især i dens tilmurede ubevægelige Tiisland, under hvilken 

 den dyriske Masse vil stræbe at indhylle og aldeles overvoxe Sneglen. At dette har været 

 Tilfældet viser ogsaa alle hidtil undersögte Skaller, der have været fasthæftede til Anti- 

 pathesbusken, thi de vare alle overtrukne med et tyndere eller tykkere Lag af en brun- 

 lig, fernislignende eller hornagtig Masse, der let skjönnedes at være en umiddelbar Fort- 

 sættelse af de yderste af de overordenlig tynde, concentriske Ilornlag, hvoraf Antipathes- 

 grenene ere dannede. Paa alle de Skaller, paa hvilke dette hornagtige Overtræk fandtes 

 at være noget tykkere, har det derhos altid havt de Smaapigge fuldt udviklede, som 

 ere saa iöinefaldende næsten hos alle Anlipalhesarter, og ikke mindst hos den Gruppe, til 

 hvilken den foreliggende Art horer. Deraf synes man da med Sikkerhed at^kunne slutte, 

 at Rhizochilus lever paa Busken, medens denne er omgivet af den levende Masse, og ikke 

 paa dennes uddode og for dyrisk Masse blottede Hornskeletler, der blive slaaende tilbage 

 paa Havbunden. Thi vel kunde det antages, at Sneglen havde sat sig fast og levet paa 

 de bare Hornskeletler, og at det ovennævnte Overtræk paa Skallerne hidrorle derfra, at 

 Horngrenene tilligemed Skallerne af de döde Snegle vare igjen blevne omklædte af en ny- 

 tilkommen dyrisk Masse, som havde udbredt sig derover — noget, hvortil der nok fra 

 Korallerne kunde hentes Analogier, — men denne Antagelse vilde dog være baade tvungen 

 og lidet holdbar ved Siden af andre Iagttagelser. Paa de fuldstændigere af de foreliggende 



