367 



Excmplarer, saaledcs som del Fig. 3 aftegnede, var nemlig ikke blot Aabningcn af Roret seW 

 frit for Overtræk, men dette var ogsaa tyndere paa Roret og Iienimod Aabningcn end paa 

 Skallens övrige Overflade, medens andre Skaller, hvis Dyr kjendelig havde været döde i 

 længere Tid, f. Ex. de forannævnte gjenncmborcde eller dræbte Exemplarer, baade havde 

 Roret omgivet af et tykt Overtræk og dettes Aabning aldeles tilstoppet deraf. Hvad er nu 

 rimeligere end at antage, at det, der hos forstnævnte holdt deres Aabninger ulildækkede, 

 netop var det i Skallerne endnu levende Dyr. Da Skallerne alle sad paa den samme An- 

 lipathesbusk og i ringe Afstand fra hinanden, (mellem de længst fjernede var der ikke 3 

 Tommer) kunde den nævnte Antagelse idelinindste ikke forklare den forskjellige Grad af 

 Omhylning, uden at man tillige vilde antage, at Busken gjenlagne Gange var bleven beklædt 

 med ny dyrisk Masse. Under den Forudsætning altsaa , al Rliizochilussneglen, efter dens 

 Fasthæftning, befinder si^ meer eller mindre omgivet af eller nedsænket i den dyriske 

 Masse eller Slim, synes Skallens Forlængelse i den forreste Del til el Ror at faae en na- 

 turlig Betydning, idet Dyret derved bliver istand til al holde Indgangen til sit Hus oppe 

 i Overfladen af den omgivende Masse, saa at Vandel (med den deri værende Fode?) let- 

 tere kan fores ud og ind og stadigen fornyes. 



Hvorledes denne Tilförsel iövrigl skal tænkes al forcgaae, vil være afhængigt af 

 Beskaffenheden og Fordelingen af den Masse, der antages at omgive Antipalhcsgrenene 

 og de större og mindre Masker, som disse ved deres idelige Sammenvoxning danne. Med 

 vore nuværende Kundskaber skulle vi vanskelig kunne oplyse den nærmere, men visselig 

 vil den foregaae langt anderledes, hvis Busken skal tænkes beboet, som Ehrenberg löselig 

 formoder, af livlige Mosdyr CBryozoa), end hvis del er mere træge, polypagtige og med Gor- 

 gonierne mere overensstemmende Dyr, der overklæde den, saaledes som vel de allerfleste 

 Naturforskere hidtil have været mest tilböielige li! at antage Forholdet; og atter langt an- 

 derledes, hvis det maaskee snarere har værel en med Sösvampenes Slim sammenlignelig Fæl- 

 ledsmassc, der har onigivel Grenene, igjennem hvilken vel altsaa ligesom hos Svampene lang- 

 somme Vandslrömme have gaaet i egne udhulede Lob eller Kanaler — en Opfatning, til 

 hvilken del hos Lampuroux og flere ikke mangler paa Hentydninger. 



Skjöndl vor Kundskab til Anlipathesshæglens sande Natur er i höi Grad mangelfuld 

 og kun stoller sig til meget utilfredsstillende Iagttagelser og Undersogelser, maa det dog 

 med Hensyn til disse 3 forskjellige Anskuelser være mig tilladt al bemærke Folgende. — Den 

 baade i a-ldre og nyere Tid mesl ga^ngse Forestilling, at Antipathes er Skelettet af en Kolonie 

 af Polypdyr, er skudt frem, som det synes, af en dobbelt Rod. Paa den ene Side beroer nem- 

 lig Anlipathesslæglens Henförelse til Gorgonierne, eller Korallerne med Hornaxc, paa de 

 ydre Ligheder, at begge have Skeletter af en hornagtig Masse og al visse Antipalhesartcr 

 ere forgrenede omtrent paa samme Maade, som nogle Arter af Gorgonia. Ved en nöiere 

 Betragtning laber dog denne tilsyneladende Lighed sig, og under Mikroskopet viser der 



