370 



Rum, hvori de tilfældig Kunne være hragle ved al falde ind imellem Knralgrenc eller Tang- 

 rodder o. s v., og ved disses Væxl blive forhindrede i deres sædvanlige Udvikling. Paa 

 samme Maade som disse suiaa Purpuraformer skille sig til Horiikorailerncs Slammer og 

 Grene, sluUer en anden Art af Purpura sig til Grenene af de indiske Slenkoraller, nem- 

 lig Purpura madreporarum Sowb- (Purpura inoiioceros Q. & G) og danner Skallens 

 Læherande efter disse*). Men hvad der altsaa skeer ved disse Purpuraformer, og hvad jeg 

 har troet at kunne paa en vis Maade sammenligne med Forholdet hos Rhizochilus (kun 

 at det hos denne fortsætter sig og udvikler sig efter en langt storre Maalestok), er vel 

 forresten i det Væsenlige det samme, som del vi allerede see Spor af hos de fleste Arter 

 af Crepiclula og Calyplræa, og hos Pedicidaria Stoains. (^= Thyreus P hillippi} , hvilke 

 alle lægge deres Kapperande tæl lil Overdaden af de Koraller, storre Snegleskaller o. s. v., 

 paa hvilke de leve, og derved bringe deres egne Skaller, der dannes af Kapperandene, 

 lil al forme sig efter og noie slutte sig til denne Overflade. Ilos Slægten Pedicularia 

 blive Læberne tillige „callose", og derved frembringes en ydre Overensstemmelse mere med 

 denne i flere Henseender mærkelige Form, om hvis Stilling man er saa lidt enig. 



Jlvad dernæst del sidste Forhold, Rhizochil- Skallens Omdannelse og dens Forlæn- 

 gelse' til el uregelmæssigt böiel Ror angaaer, da er del ogsaa hos Former indenfor Pur- 

 purafaniilien at Rhizochilus har forekommet mig at finde sit næ-rmest Tilsvarende, og 

 navnlig hos Slægten Magiius M (f.; dog er del hos denne det hele Vrid, som forlæn- 

 ger sig rörformig, hvorfor Roret ogsaa holder sig vidt, medens hos Rhizochilus Rorel er 

 ganske tyndt orf mere har Udseende af kun at være dannet af Skalluden, hvis Læber ere 

 voxede sammen. Hos en Magilus ligger allsaa i Roret saa at sige det hele Snegldyr, 

 medens hos en Rhizochilus Dyrel selv maa formodes al have sil væsenligste Leie i de spi- 

 raldreiedc Vrid. Deraf kan man da let forklare sig, at disse Vrid hos en Rhizochilus ikke 

 ere blevne udfyldte med kulsur Kalk, medens som bckjendt en saadan Masse i krystal- 

 linsk Tilstand udfylder de æ'ldsle Vrid af den udvoxne Magilus og fra disse Skrider mere 

 og mere fremad mod Aabningen, eflerhaanden som Sneglen selv rykker fremad i det 

 under Væxtcn forlængede Ror. — Uagtel jeg ikke mener, al de paapegede Forhold ville 

 betinge noget hærmere Slægtskab mellem disse lo Slægter af Purpurafamilien, men meget 

 mere maa ansee Rhizochilus forat slulle sig aldeles lil saadanne typiske Led af Purpura- 

 familien, som dem jeg ovenfor har berorl, kan jeg dog ikke uiidiade i Anledning af 

 disse at gribe den Leilighed, som her tilbyder sig, og gjore opmærksom paa enkelte For- 

 hold hos Slægten Magilus, som hidtil synes at være mindre rigligen opfattede. 



^) iMan sammenligne figg. 9-13 paa mcdlôlgcndc avle. 



