40 
Pennin från Zermatt: från Lupikko: 
SS 
Schw. Merz. M:cDonn,. v. Hamm, i Jigg 
Kiselsyra ; . . 33407. 33:26. 133,6410 3372 132080 BRI 
Terjord '24 73) 969: IG9M Oj LIL 100 11,03. 
Jernoxid ... — — — sn Ne 
Jernoxidulsgsil1.56v: 720883: 3,40. 3,58. 
Manganoxidul — — — — 0,34! V- "Os. 
Kalle! busahen., — — -— 0,66. spår.  — 
Magnesia . . . 32,34. 35,18. 34,95. 34,70: 1 34,99.1 34,30. 
Vatten '”:.; .1T2,58: "12518. 124020, 1:27. v4kldjaerk en: 
99,04. 99,51. 100,46. 100,03. 109,30. 99,06. 
Imellertid har F. J. Wiik (öfvers. af Finska Vet.-Soe:s 
Förh. 1871—72 XIV p. 39) funnit densamma i sitt förhål- 
lande till polariseradt ljus vara optiskt tvåaxlig (= ripidolit 
v. Kobell), dock med obetydlig, omkr. 202 lutning mellan de 
optiska axlarna. Då likväl halten af kiselsyra är större och 
af lerjord betydligt mindre än hos ripidoliten, torde motsä- 
gelsen i mineralets kemiska sammansättning och optiska 
egenskaper härleda sig af ännu outredda förhållanden, i hän- 
delse de i optiskt hänseende undersökta lamellerna icke in- 
nehållit vexelvis sammanvuxna talk- eller phlogopitfjäll, eller 
t. o. m. sådana af verklig ripidolit. 
Ehuru en mängd temligen öfverensstämmande analyser 
föreligger, har man dock icke ur dessa kunnat beräkna en 
enkel och otvungen formel för penninens sammansättning; 
och åsigterna tyckas ännu vara delade i fråga om dess verk- 
liga konstitution. Sålunda har A. Kenngott (Journ. f. prakt. 
Chemie 1867. CI p. 20) vid förnyad revision af analyserna 
på klorit, pennin och klinoklor funnit desamma bäst motsva- 
ras af formeln Mg Hack Mg Si, i hvilken vexlande mängder 
af Mg Si ersättas af Åt (= Ål Äl), och likaså Mg af Fe, Or 
och möjligen Öa i olika qvantiteter. Skilnaden mellan pen- 
nin och klorit, som båda kristallisera i hexagonala systemet, 
vore då den, att i penninen 2 till 1 Mg Si ersättes af Ät och 
1 till ;, Mg af Fe, medan åter uti kloriten omkr. 1 Mg ö5i 
