41 
substitueras af Åt och 1 till 2 Mg af Fe. De kloritartade 
mineralierna vore sålunda att betraktas som föreningar af 
magnesiahydrat och ett singulosilikat af magnesia och jern- 
oxidul, hvilket senare i större och mindre mon företrädes af 
aluminiumoxid. — I anseende till den svårighet, hvarmed de 
sista molekylerna vatten kunna utdrifvas ur kloritarterna, 
antager åter C. Rammelsberg (Zeitschrift d. deutsch. geolog. 
Ges. 1868, XX p. 37), att detta likasom för glimmern, talken 
0. S. Vv. utgör en glödgningsprodukt och vill derföre betrakta 
dessa mineralier såsom föreningar af ett magnesium-singu- 
losilikat med aluminiumhydroxid enligt formeln Mgs H Si3 012 
+TAIlH;Og. Dock kan enligt de analyser, som förefinnas, 
endast ripidoliten, då man beräknar 5 mol. silikat på 6 mol. 
aluminiumhydroxid, otvunget subsumeras under denna formel, 
som fordrar 32,43 kiselsyra, 36,04 magnesia, 18,56 lerjord och 
12,97 vatten. Äfven med antagande af att allt jernet, hvil- 
ket dock påtagligen icke är förhållandet, ingår såsom oxid 
och ersätter lerjorden, blir likväl lerjordshalten lägre än fö- 
restående formel fordrar; hvarföre det är möjligt att all hit- 
tills analyserad pennin, såsom äfven Wartha (Journ. f. pr. 
Chemie XCIX p. 84) i penninen från Findelengletschern fun- 
nit fina nålar af diopsid, innehållit mikroskopiskt inneslutna 
fremmande ämnen, ehuru visserligen den stora öfverensstäm- 
melsen mellan analyserna synes strida emot ett sådant anta- 
gande. Frågans slutliga lösning tyckes derföre bero på fram- 
tida noggrannare undersökningar. 
Slutligen torde här böra ånyo framhållas en omständig- 
het af intresse beträffande Lupikkopenninen. Den förekom- 
mer nämligen icke blott i närmaste yttre förening med meta- 
xoit, utan den kemiska analysen å det senare mineralet har 
äfven ansetts tyda på att detsamma utgör någon förvandlings- 
produkt af penninen (ÅA. E. Arppe: Analyser af finska mi- 
neralier III. Acta soc. se. fenn. Tom. VI p. 582). — Denna 
omsättningsgång synes likväl något ovanlig i anseende till 
metaxoitens stora kalkhalt, och man kunde möjligen tänka 
sig, att sönderdelningsprocessen tvärtom förlöper sålunda, 
att metaxoiten genom inverkan af svafvelsyrad magnesium 
