59 
synes sannolikt, att ljusets inverkan på stafvarne och tapparne 
är mekanisk. 
Redan för flere år tillbaka hafva bl. a. DRAPER och 
BERNSTEIN ansett ljuset utöfva en kemisk inverkan på näthin- 
nans elementer. 
BERNSTEIN (Unters. ä. d. Erregungsvorgang im Nerven- 
u. Muskel-Systeme, 1871) framhåller den vigtiga skillnaden 
mellan retning af synnerven och retning af andra sinnesor- 
ganer, i det att ändorna af känslo- oeh hörsel-nerverna ome- 
delbart retas genom mekanisk rörelse, de förra genom de 
dem berörande kropparne, de sednare genom ljudvågorna; 
under det att synnervsändorna blott indirekte retas af lju- 
set. Bernstein anser det vara sannolikast att uti stafvarne 
och tapparna skulle finnas någon substans, som genom lju- 
sets inverkan skulle sönderdelas, hvarigenom åter, på ke- 
misk eller elektrisk väg, en retning uti nervändorna skulle 
uppstå. 
Äfven mot denna hypothes kunna dock vigtiga inkast 
göras. 
Sluteligen hafva under sednare år, hufvudsakligast just 
genom undersökningarna öfver färgblindhet, en mängd nya 
fakta blifvit upptäckta, som icke gerna låta förena sig med 
den Young-Helmholtska theorin, som för det närvarande spe- 
lar en så vigtig roll inom ögats fysiologi. Huru skola t. ex. 
färgfälten och deras zoner bringas i öfverensstämmelse med 
nämnda theori? Vid den efter inflammation uti sjelfva ner- 
ven uppkommande färgblindheten (Atrophia post neuritidem), 
hvarvid färgerna försvinna likasom vid progressiv atrofi, upp- 
står atrofin utan allt tvifvei genom det tryck som den sig 
ärrigt sammandragande bindväfven i pupillen, lamina cribrosa 
utöfvar på nervens fibrer. Huru skall man här kunna antaga 
att trycket enkom skall verka på ett visst slag af nerver, 
först de gröntkännande? 
Med afseende på dessa jemte flere fakta hafva äfven 
redan SCHELSKE, ÖPPEL, WARTMAN, DOR, HOLMGREN, SCHÖN och 
sednast SCHIRMER förklarat sig emot nämnde theori. 
