69 
fik uppgift saknades öfver omkostnaderna, ”bestående isyn- 
nerhet uti torkare- och omansnings-löner för strumpor och 
böcker samt deras upputsande”. Hur denna tvist ändade är 
okändt och kan vara likgiltigt. 
Men gulddosorna? Men Ingman? De sammanföras på 
ett mindre hedrande sätt i en korrespondens från dessa tider. 
Vår berömde landsman J. A. Lexell meddelar från Peters- 
burg, der han var ledamot af vetenskapsakademin, i ett till 
Vargentin under den HE 1778 aflåtet och numera i 
svenska vetenskapsakademins bibliotek förvaradt bref, bl. a. 
följande: ”En händelse så besynnerlig som för Konungen i 
Sverige ganska obehaglig är den, at f. d. chargé d'affaires 
Ingman, som det förmenas, afvikit; sedan han begått det 
pedriga strecket at upbryta et packet, bärgat på det vid Hel- 
singfors förolyckade fartyget, hvaruti voro 11 eller 12 guld- 
dosor, hvilka han pantsatt och pengarna förspelt. Då han 
var af en beryktad slägt, hafva vederbörande at skylla sig 
sjelfva för det som nu händt, hvilket nästan är utan like i 
historien; åtminstone vet jag aldrig at påminna mig hafva 
läsit, det en befullmäktigad ministre begått stöld. Jag tvif- 
lar icke på at detta snart nog blifver bekant i Stockholm, 
emedlertid behagade hr. seereteraren ej låta veta, at jag 
derom skrifvit.” Lexell tillägger, att denna händelse väckt 
ett för alla Svenskar i Petersburg högst comprometterande 
uppseende, ”så att då man dessutom ej här är väl liden, 
man nu så mycket mer har orsak uttänka, det man kunde 
glömma af hvad nation en är”. Det lider således icke rin- 
gaste tvifvel, att den af skulder hårdt ansatte Ingman till- 
gripit den egendom, han bordt öfverstyra till ryska hofvet. 
Länge fick han icke njuta frukterna af sitt dåd, eller 
hellre: han fick, såsom af ofvanstående data framgår, mycket 
hastigt smaka deras vitterhet. Icke före medlet af februari 
kan Peyron hafva anländt till Petersburg och redan den 1 
derpåföljande maj kallas, i en privat skrifvelse, Ing man ”f. d. 
chargé d'affaires”. Brottet måste således snart hafva blifvit 
upptäckt. Den olycklige mannen flydde hemligen till Norge 
och afhöres icke åter förr än 1784, under namnet Mander- 
