110 
minstone ej funnit något härom, som vore af intresse alt om- 
nämna. De första kända försök att på något sätt förklara 
jäsningsfenomenerna gjordes ej förr än under sednare delen 
af medeltiden af de såkallade alkemisterne. Det är dock 
kändt att anhängarene af denna kemiska skola, om man så 
får kalla den, begagnade ett så mystiskt och svårbegripligt 
språk vid redogörelsen för sina läror, att det ofta är svårt, 
ja omöjligt, att få någon riktig föreställning om hvad de me- 
nade. Så äfven i detta fall. Att de mången gång begag- 
nade uttrycket jäsning (fermentatio) och jäst (fermentum) 
är visserligen säkert, men hvad dermed förstods, torde ofta, 
isynnerhet tidigare, vara mycket svårt att utreda; och H. Kopp. 
den outtröttlige och skarpsinnige forskaren, som med sådan 
framgång studerat kemins annaler, säger uttryckligen att han 
förtviflar om att få en klar insigt i det man, i hvarje skildt 
fall med de nämnda orden ville uttrycka. Det säkra torde 
äfven vara att de begagnades än i en än i annan betydelse, 
och att man använde benämningen jäsning för företeelser 
som voro från hvarandra vidt skilda. 
Att här lemna en heist något så när fullständig redo- 
görelse för de åsigter som under dessa tider sökte göra sig 
gällande skulle dock erbjuda föga intresse och jag vill der- 
före endast beröra några af dem, hufvudsakligen derföre att 
de kunna betraktas såsom första grunden för läror, hvilka 
framdeles uti mera fulländadt skick sökt göra sig gällande. 
I detta afseende må då främst framhållas att PETRUS Bonus 
i 14:de seklet lärde, att ett ferment verkade genom att öf- 
verföra den massa som skulle jäsa i ett tillstånd som var 
analogt med det i hvilket detta sjelf befann sig; en tanke 
som vi sednare ofta påträffa. Men vi böra dock här lika- 
som så ofta annars, då det är fråga om alkemisterna, ihåg- 
komma att det ferment, för hvilket de mest intresserade sig 
och som de troligen oftast afsågo, var de vises sten, denna 
klenod med hvilkens tillhjelp de skulle förvandla andra äm- 
nen till guld. Hos de store mästarene BASILIUS VALENTINUS 
och LiBAVIUS finner man äfven åsigter, som likna de nyss 
anförda, samt derjemte ett och annat praktiskt rön om sprit- 
