45 
intresse den dubbelgrupp ställas, der Hekate och Artemis 
uppträda — eljes det längsta stycke af reliefen man lyckats 
hopbringa och delvis utmärkt väl bibehållen. Längst till ven- 
ster ser man här en gammal skäggig gigant med väldiga orm- 
ben. I handen svingar han ett klippstycke, som i nästa ögon- 
blick skall flyga mot hans närmaste fiende, Hekate. Dock 
är det nog gudinnan, som skall segra. Hon står mäktig och 
hög i rikt böljande drägt med ryggen vänd åt åskådaren — 
en sällsam gestalt. Hufvudena, ty hon har tre sådana, äro 
vända mot giganten, hvilken den sexarmade gudinnan anfal- 
ler, beväpnad med fackla, svärd och sköld på engång. Gi- 
gantens ena orm lyftar sitt hufvud högt med öppet gap, den 
andra åter biter med raseri i Hekates sköld. Derunder sän- 
ker en väldig, gudinnan åtföljande molosserhund sina tänder 
i gigantens lår. Till höger från Hekate och med ryggen 
vänd åt henne skrider en ung manlig gestalt med hjelm, 
sköld och svärd samt gehäng öfver axeln. Det är en gigant 
af ovanligt ädel bildning +). Framför honom vrider sig i 
dödsvånda en åldrig, ormbent gigant, i hvars nedböjda nacke 
en annan molosserhund huggit sina tänder. Hans högra orm 
visar ännu sin ilska genom att bakifrån bita i Hekates drägt. 
Men öfver den döende giganten är ett öppet fält, hvaröfver 
den nyssnämnde unge giganten blickar djerft mot en gudinna, 
som lifligt spänner bågen mot honom — den sköna, dungfru- 
liga Artemis. 
All beskrifning är matt och ofullständig 1 jemförelse 
med den kraft, hvarmed striden frambrusar, och en fulländ- 
ning i utförande, som gör att hvarje gestalt synes påkalla 
särskild uppmärksamhet. 
Oförlikneliga i realistisk sanning iäro sådana detaljer 
som ormen bitande i Hekates sköld eller den döende gigan- 
tens domnande hand. Sällsam är Hekate, den ”tregestaltade”, 
sådan hon för första gången framträder på ett till våra da- 
+) W,. Liäbke, som såg denna figur, innan följande platta med 
Artemis blifvit sammansatt, ville i den stridsdjerfve ynglingen igen- 
känna ingen mindre än krigsguden Ares! Se tidskriften ,Nord und 
Säd” XIII, s. 239. 
