50 
behandlingen kan man särskildt studera ej mindre den glän- 
sande tekniska färdigheten än skönhetssinnet hos bildhugga- 
ren. Här råder en omvexling och motivrikedom, som eljes 
torde sakna sitt motstycke i den antika konsten. Isynnerhet 
gäller detta gudinnorna, bland hvilka ingen naken gestalt 
finnes. (f enlighet med realismen i dessa bildverk för öfrigt 
gör sig denna omvexling gällande ej blott i den vanliga gre- 
kiska kostymens drapering, utan äfven i angifvandet af sjelfva 
tyget. Än är det tunnt ylletyg, som slår täta, fina veck, än 
åter olika tyngre och tjockare tyger, antingen släta eller 
stundom med lätta tvärstreck, liknande brytningen på siden. 
Dessa tyngre drägter svaja i långa, djupa veck, stundom t. 
ex. hos Hekate ända till en fot djupa! Men hvilken talang 
och konst än är nedlagd härpå, så glömmer mästaren dock 
aldrig att låta kroppsformernas högre skönhet skönjas genom 
drägten. Äfven härvid tilltalar oss samma fina skönhetskän- 
sla, som tjusar oss hos de ypperste från konstens högsta pe- 
riod. Att det stora äfven kan förenas med det sirliga, ser 
man af gudinnornas snörskor och stöfletter, hvilka äro sär- 
deles omvexlande genom rik och smakfull ornering — i sitt 
slag en specialitet för denna fris, 
Ehuru den stora frisen utgör det förnämsta, är den dock 
endast en del af de till altaret hörande skulpturerna. Bland 
de öfriga ligger närmast att omnämna den mindre fris, som 
antages ha smyckat inre sidan af altarrummets väggar. Af 
denna fris, som mäter 1,57 meter i höjd, äro 35 hela plattor 
till vara tagna. Dem har man ännu ej rengjort eller sam- 
manstält. Dock kan man med visshet sluta, att frisen fram- 
ställer scener ur Telephossagan. Telephos, en son af Herak- 
les och Auge, dotter till konung Kepheus af Tegea, gälde 
för Pergamenernes och deras konungars, Attalidernes natio- 
nalhjelte och stamfader, på grund hvaraf ämnet måste anses 
vara det naturligaste för stället, 
Bland de framstälda scenerna är åtminstone en väl känd 
i den grekiska poesin och konsten. Sagan berättar nämli- 
gen, att grekerne på deras färd mot Troja, i förmodan att 
de redan hade den trojanska kusten framför sig, landstigit 
