53 
af dem kan man sätta i direkt förbindelse med altaret. 
Emellertid finner man, då altarets namninskrifter jemföras med 
andra, att skrifttecknen i dem till sin karakter fullkomligt 
öfverensstämma med sådana från Eumenes II:s tid, medan 
skrifttecknen från Attalos I:s dagar hafva en ålderdomligare 
karakter. Detta är ett vigtigt bevis för att altaret är grun- 
dadt af Eumenes II, ett antagande, som äfven för öfrigt lig- 
ger närmast till hands. Ty man vet, såsom förut är nämndt, 
att staden under denne konung utvidgades och smyckades 
med nya anläggningar, hvarutom han har det största rykte 
som vän af konst och literatur. 
Anledningen till altarets uppresande var utan tvifvel Eu- 
menes” slutliga seger öfver gallierna (166 f. Kr.). Omkring 
sextio år tidigare hade enligt Plinii bekanta berättelse konst- 
närer förhärligat Eumenes I:s och Attalos I:s segrar öfver 
dessa farliga fiender. Ej blott i Pergamon uppstäldes af dessa 
bildverk, utan lät Attalos med af sådan anledning tillkomna 
bildhuggerier äfven pryda Athens Akropolis. Jämte gallier- 
slagtningen utgjordes dessa af tre andra kampframställningar, 
nämligen gudarnes kamp med giganterne samt Athenarnes 
strider med Amazonerna och Perserna vid Marathon — de 
senare valda såsom paralleler till den första. Med skäl kan 
man antaga, att samma tanke äfven ligger till grund för va- 
let af ämne för altarfrisen. I framställningen af gudarnas 
segerrika kamp med giganterne ville man föreviga minnet af 
den helleniska verldens seger öfver barbarerne. 
Hvad åter den skola beträffar, hvilken dessa storartade 
bildhuggerier böra tillskrifvas, så finnes med fästadt afseende 
å konstriktningens karakter, i den grekiska plastikens histo- 
ria, såvidt den härtills blifvit uppstäld, ingen sådan, dit de 
sjelftaget skulle höra. Frisens tillkomst faller under den 
slutperiod af den grekiska plastikens historia, som räknad 
från Alexander den stores död, härtills karakteriserats som 
en förfallets tid. Den högt uppdrifna tekniken frambragte 
ännu beundransvärda verk, sådana som ,,Laokoon”, den far- 
nesiska tjuren”, ,den döende galliern? m. fl.; men till och 
med i dessa de förnämsta minnesmärken har man saknat den 
