51 
Ekman målat i Åbo domkyrkas chor; han, den nämnde lä- 
saren, kunde ej undgå att finna en viss likhet mellan den 
scen, den ekmanska bilden framställer, och den af tidningarne 
omtalade. Endast konungen med krona på hufvudet och hans 
krigare, med hotfull uppsyn hållande spjuten upprätte, hvilka 
på den finska bilden omgifva de till dopet drifne Tavasterna, 
hade ej någon motsvarighet i den tafla, man i fantasin kunde 
göra sig af skådespelet vid Jenisej. Och denna omständighet 
är af vigt. Katechumenerna vid den sibiriska döpelseakten 
gingo ej till dopet, drifne af den verldsliga makten eller 
yttre våld, utan frivilligt. De lockades dertill måhända af 
den timliga fördelen, att kronoutskylderna för tre år efter- 
skänkas åt en inföding, som låter döpa sig, måhända ock af 
det ovanliga i det skådespel, hvari de gjordes till medver- 
kande, måhända blott af den undfägnad, som väntade dem. 
Men helt visst hade dock de förståndigare bland dem äfven 
en mer eller mindre dunkel aning derom, att en ny tid ran- 
dats och ett nytt ljus börjat uppgå för dem, att helgonen, 
englarne, den heliga jungfrun, de undergörande bilderna, om 
hvilkas magt och mildhet de ofta hört sina ryska jagtkam- 
rater vid den ensliga stockelden lemna vältaliga skildringar, 
verkligen vore mera dyrkansvärde än deras gamle gudar. 
Hade blott tron på desse och fruktan för dem varit lika 
starka som förr, skulle ej den flyktiga njutningen af en mät- 
tande måltid eller ens tre års skattefriheten kunnat förmå 
dessa menniskor till att ens låtsa öfvergifva förfädrens tro, 
än mindre att verkligen göra det, ty i hvardera fallet skulle 
de ju måstat anse sig blifva föremål för gudomens vrede och 
straff. Men det är så, att tron på de gamle gudarne är un- 
dergräfd och vacklande vorden, och de nye gudarne begynna 
förekomma de arme halfvildarne lockande, helst de se, att 
dessas dyrkan är förbunden med den verldsliga makten, med 
rikedomen och all annan öfverlägsenhet. Tvång och vapen- 
makt äro derför numera ieke nödiga till att förmå dem att 
öfvergifva sin fäderneärfda religion. 
Hvilken är då denna religion, som dess bekännare så- 
lunda börja öfvergifva? 
