59 
också utgöra en förberedelse att rätt förstå de hithörande 
meddelanden i ord och bilder, hvilka beskrifningen af Vegas 
färd kring Asien och Europa kommer att skänka oss. 
Jag nämnde nyss, att den äldsta religionsformen hos 
nämnda folkslag var sechamanismen; jag kan nu tillägga, att 
en del af dem ännu bekänna densamma. Hurudan är då 
denna religion, om vi för beqvämlighetens skull så vilja be- 
nämna schamanismen? 
Grundtanken i schamanismen är, att menniskan 1 natu- 
ren omgifves af magter eller andar, hvilkas diktan och trak- 
tan är att förderfva och förgöra henne, och att hon, för att 
undgå detta, bör söka att med böner och offer blidka de 
ondskefulle andarne. Ej nog med att i hafvets djup, i for- 
sens vilda fall, bland bergens klyftor, i skogens dunkel lura 
fiendtligt stämde andar på henne och hennes förehafvanden, 
färdige att skada henne och tillintetgöra hennes företag, utan 
dylike andar sätta sig tillochmed i ting, hvilka hon sjelf till 
sin nytta uppfunnit, såsom t. ex. jernet eller elden, i akt och 
mening att bringa förderf öfver henne. Hon måste derför 
ständigt vara på sin vakt och ständigt bringa de fientliga 
makterna offer, och dock ständigt lefva i fruktan, att genom 
misstag eller uraktlåtelse hafva ådragit sig någon andes vrede. 
Sådan är den innersta kärnan af sehamanismen. Bjert 
sticker härvid 1 ögonen frånvaron af hvarje god princip. 
Schamandyrkaren lefver i beständig träldom under sin fruk- 
tan. Han nalkas gudomen blott för att undgå dess förderf- 
bringande inflytelse. Skulle han ej frukta för elementernas 
öfverväldigande magt, skulle han ej plågas af sjukdom och 
lidande, skulle ej missräkning, motgång och nöd drabba ho- 
nom, så skulle nägon gudom för honom ej finnas till. För 
den njutning, lifvet skänker äfven vilden, har sehamandyrka- 
ren ej något öga. För helsans gåfva, för en riklig fångst, 
för en god och talrik familj, för solens ljufliga värme och 
naturens städse nya alstringsförmåga faller det honom icke 
in att tacka någon. På sin höjd tänker han vid njutandet 
af dessa och dylika lifvets håfvor, att han trots andarne 
eller dock blott genom efterlåtenhet hos dem i deras onda 
