61 
Detta har likväl inträffat för de flesta af dem, ty under ti- 
dernas lopp begynte, såsom vi snart skola se, religioner af 
högre art att från olika håll närma sig till och inkräkta på 
schamanismens område. 
I all synnerhet var detta fallet hos Finnarne. Våra episkt- 
mytiska sånger äro fulla af kristliga föreställningar och sede- 
begrepp. Fullkomligen oschamanistiskt anropa hjeltarne i Ka- 
levala ofta icke allenast de andar, som beherrskade vissa re- 
gioner af naturen, utan äfven en Jumala, hvarunder tydligen 
förstås icke mera luftens ande, utan Gud i allmänhet. Det 
är ingen mindre än storsehamanen Wäinämöinen sjelf som, 
medan han med trollmedel och på ett fullkomligen scha- 
manskt sätt botar Kalevala-folket i de svåra sjukdomar, hvilka 
deras fiende Louhi kastat öfver dem, bland annat yttrar föl- 
jande: 
Af mig sjelf förmår jag intet, 
Ger mig Gud ej hjelp och bistånd; 
Måtte skaparn hjelp förläna, 
Gud sitt starka bistånd gifva. 
Den eljest ystre och lättsinnige Lemminkäinen uttalar 
i nödens stund en sådan bön: 
Så min fader fordom sade, 
Så jag äfven sjelf vill säga: 
Starke skapare, mig skydda, 
Gode Gud, ditt hägn förläna! 
Hjelp med nådefulla händer, 
Med den stora makt, du eger; 
Blif mitt bistånd du beständigt, 
Var mitt värn evärdeligen! 
Urschamanen Antero Wipunen yttrar sin förtröstan till 
Gud i följande rent kristliga ordalag: 
Om du är af skaparn alstrad, 
En af Gud mig pålagd sjukdom, 
Anförtror jag mig åt skaparn, 
Och på Gud jag mig förlitar: 
Gud ej öfverger de gode, 
Skaparn ej förgör de fromme. 
