63 
förenadt. , Detta elände förekom honom så mycket fasans- 
fullare som icke en gång döden gjorde slut på detsamma, 
utan man tvärtom genom själavandringen var underkastad 
lotten att återfödas” +). Han fördjupade sig i eftersinnande, 
huru lidandet skulle tillintetgöras, och fann slutligen, att detta 
kunde ske blott derigenom att lifvet, att tillvaron tillintet- 
gjordes, neml. sålunda, att menniskan icke mera skulle åter- 
födas. Men då återfödelsen var en följd af och ett straff för 
menniskans syndfulla äflan i verlden, skulle ett lif i stilla 
drömmerier, fritt från alla af tanken och sinnena föranledda 
affekter, bäst leda till existensens utsläckande, till upphöran- 
det af tillvaron, till Nirvana, detta det högsta mål, Buddha 
utpekade för sina anhängare. För att visa menniskorna vä- 
gen till detta mål predikade han sin lära för alla; han upp- 
tog alla troende, slafven lika väl som herrskaren, i sitt reli- 
gionssamfund, och han lärde uttryckligen, att alla menniskor 
i lifvets elände och syndfullhet såvälsom i berättigande att 
komma till Nirvana vore likar. 
För folken i sydöstra och mellersta Asien, hvilka hopp- 
löst suckat i slafveriets och kastväsendets bojor, var denna 
lära ett evangelium. Sin stora utbredning vann buddhismen 
dock lika mycket genom sina enkla och förträffliga sedebud 
som sin för oss nästan ofattligt dystra religionslära. Då alla 
menniskor naturligtvis icke kunde egna sig åt meditation och 
asketlif — den väg, på hvilken Nirvana närmast kunde upp- 
nås —, utan flertalet måste underkasta sig lifvets elände och 
återfödelsens qval, borde dock lidandet och smärtan äfven 
för dem mildras sålunda, att de sattes i tillfälle att förmin- 
ska återfödelsens flerfaldiga upprepande. En sådan förminsk- 
ning kunde de åstadkomma genom att föra ett så syndfritt 
lif som möjligt. Man bör, föreskref Buddha, lefva stilla och 
fredligt, enkelt, måttligt och i alla afseenden återhållsamt. 
Man bör älska sin nästa, öfva undseende, barmhertighet, vän- 
lighet mot alla. Man bör föda de fattige och vårda de sjuke, 
man bör plantera nyttiga träd och odla helsosamma örter. 
>) Ignell, Menskliga Utvecklingens Historia. 
