67 
man kunnat vänta, Detta folk hade sedan gammalt betalt 
skatt till Ryssarne, utan att desse, nöjde som de voro med 
de pelsverk, hvilka de erhöllo från det permska landet, brydde 
sig om att tvinga dess innevånare till afsvärjande af sin hed- 
niska tro. I sednare hälften af 14:de århundradet var det en 
ung munk, vid namn Stefan, son till en ringa kyrkotjenare 
i byn Ustjug vid Suchona, således inom Syrjänernes område 
eller åtminstone ej långt från dess gräns, som upptändes af 
helig ifver, att blifva dessa afgudadyrkares apostel. För detta 
ändamål lärde han sig det permska språket, uppfann för det- 
samma ett eget alfabet och öfversatte till permskan de för- 
nämsta liturgiska böckerna. Sedan han äfven i öfrigt beredt 
sig väl till sitt heliga kall och dertill erhållit biskoplig väl- 
signelse, begaf han sig in i det permska landet och begynte 
predika den sanne Guden för de råa, men godmodige hed- 
ningarne. De lyssnade till honom med förundran. Någre 
läto gerna döpa sig: andre, i synnerhet schamanerna, oroade 
af denna nyhet, sade: ”huru skall man sätta tro till en man, 
som kommit från Moskva? Förtrycka ej Ryssarne sedan gam- 
malt Perm med tunga pålagor? Kan man af dem vänta sanning 
eller välvilja? I det vi ega många inhemska gudar, hvilka 
vi känna, vore det af oss dåraktigt att utbyta dem mot en 
enda, främmande och obekant gud. Folk, dina ledare äro 
erfarne gamle män: men denne främling är ung till åren och 
följaktligen oerfaren.” Men Stefan afstod ej från sitt före- 
hafvande, och skyddad af sitt furstliga lejdebref, af himme- 
lens nåd och sitt eget saktmod fortsatte han det heliga ver- 
ket. Sedan de nye kristnes antal vuxit till ettusen, bygde 
han en kyrka vid Wym-flodeus utmynnande i Wytschegda 
och lofprisade verldens skapare på det permska språket. Men 
innevånarne, äfven de i hedendomen envisaste, skådade med 
nyfikenhet på den kristna gudstjenstens bruk, förundrande 
sig öfver gudshusets prakt. Slutligen, åstundande att ådaga- 
lägga afgudabildernas magtlöshet, lade Stefan. i aska en af 
deras förnämsta offerlundar. Folket såg på detta med tyst 
förfäran, schamanerna ropade ve, den helige mannen predi- 
kade. Den förnämste schamanen, vid namn Pama, erbjöd 
, 
