IHetftxoit från Liipikko utgöres, såsom redan af A. E. 

 Arppe (1. c.) blifvit aninärkt, af eii kristallinisk och en amorf 

 varietet. Dessa äro vanligen så intimt förenade, att de ej 

 knnna åtskiljas. Dess skörhet äfvensom den omständighet, 

 att den vid behandling i tunnslipadt tillstånd med smällande 

 canadabalsam upplöser sig, försvårar framställandet af ett 

 lämpligt mikroskopiskt preparat, hvarföre jag användt renad 

 terpentin för att göra detsamma mera genomlysande. Ett 

 sådant preparat visar nu under mikroskopet i polariseradt 

 ljus särdeles tydligt den kristalliniska stråliga textur, som 

 man t. e. d. redan makroskopiskt kan iakttaga hos densam- 

 ma. Strålarna äro förenade i större och mindre knippen, 

 hvilka dels öfvergå i hvarandra dels äro skarpt afskilda, 

 samt synas tillhöra ett rhombiskt kristalliserande mineral, ty 

 hvarje gång deras längdriktning vid preparatets kringvjid- 

 ning mellan korsade nicoler kommer i parallel ställning med 

 svängningsplanen försvinner deras ljus. Detta är föröfrigt 

 icke hos alla strålknippen lika starkt. Ja några ställen visa 

 sig nästan lika mörka som objektivglaset. Detta kan icke 

 härröra af annat än en större eller mindre inblandning af en 

 amorf substans. Här och hvar visa sig större och mindre 

 fläckar af ett svart ogenomskinligt ämne, sannolikt magnet- 

 jern, hvilket stundom synes utdraget parallelt med strålarnas 

 längdriktning. En stark inblandning af kalkspat kan redan 

 med blotta ögat konstateras. 



Metaxoiten har t. e. d. ganska stor likhet med den s. k. 

 pikroliten från Taberg i Wermland, hvilken äfvenledes är 

 uppblandad med kalk- och tlusspat samt innehåller fina färg- 

 lösa strålar af ett rhombiskt mineral snarlikt sillimanit. Man 

 kunde på grund häraf hysa den förmodan, att äfven det i 

 metaxoiten förekommande strålformiga ämnet utgjordes af 

 ett lerjordöilikat. 



Pikrofliiit från Lupikko. Den egentliga af Arppe s. k. 

 pikrofluiten beskrifves såsom till färgen gul och lätt smält- 

 bar samt uppblandad med flusspat och magnetjern. Den 

 visar sig under mikroskopet bestå af en apolar således amorf 

 grundmassa, hvari större och nnndre litligt polariserande 



