12 



mineralier. För denna åsigt talar äfven den omständighet, 

 att magnetiten, då den förekommer i den primära p3'roxenen, 

 är kristallinisk, men, då den är omgifven af sekundär ser- 

 pentin, mataxoit eller pikrofluit, för det mesta kristallise- 

 rad, och det icke i den vanliga oktaeder- eller triakis- 

 oktaeder-formen sådan den visar t. ex. då den förekommer 

 insprängd i de primära mineralierna från Sillböle utan i den 

 sällsyntare rhombdodekaeder-formen. Ett analogt förhållande 

 företer granaten från Pitkäranta, hvilken, då den förekom- 

 mer såsom beståndsdel af den ursprungliga gångarten till- 

 sammans med den vanliga malakolitartade (primära) pyroxe- 

 nen, uppträder i ikositetraederform och är mörkgrön till 

 färgen, men deremot i dodekaederform och brun till färgen 

 tillsammans med den metamorfiska, uralitartade (sekundära) 

 pitkäranditen samt slutligeil i dodekaederform med svart färg, 

 då den förekommer innesluten i en, om man så vill kalla 

 det, tertiär speckstensartad substans, liknande sjöskum, hvil- 

 ken, att döma af en på kem. laboratorium under ledning af 

 prof. J. J. Chydenius af stud. E. Weymarn anställd analys, 

 i kemiskt hänseende bildar en öfvergångslänk mellan steatit 

 och serpentin. Detta granatens förhållande vid Pitkäranta 

 står i fullkomlig öfverensstämmelse med det bekanta faktum, 

 att granaten, då den förekommer i granit och således är pri- 

 mär, gemenligen företer ikositetraederform men deremot i 

 metamortisk skiffer d. ä. såsom sekundär dodekaederfoim. 



I sammanhang med ofvannämnda mineralier från Lu- 

 pikko har jag för jemförelse skull anställt enahanda under- 

 sökning med några liknande mineralier från Orijärvi, näm- 

 ligen marmolit, skotiolit och hisingerit, af hvilka marmoliten 

 och hisingeriten blifvit analyserade af Hermann, skotioliten 

 af Arppe. 



marmoliten från Orijärvi förekommer tillsammans med 

 dolomit och kopparkis samt är dels gul dels grönfärgad. Den 

 sednare är i tunnslipadt preparat mera genomskinlig än den 

 förra samt visar mera polariserande partier än denna, hvaraf 

 utvisas, att hos den gröna den kristalliniska, hos den gula 

 åter den amorfa substansen är den öfvervägande. 



