15 



ligt rena och genomskinliga ställena, genom sin blägröna 

 färg lätt skilj bara från den gulbruna plilogopiten, som egna 

 sig för optisk undersökning. 



För jemförelse skull har jag undersökt en af de genom 

 sin tydliga rhomboederform bäst karakteriserade penniner, 

 nämligen den från Ala i Piemont. Men denna visar t. f. 

 af sin svaga dubbelbrytuing en högst otydlig interferensbild, 

 då deremot Lu[)ikko-chloritens polarisation är ganska tydlig. 

 I samband dermed har jag äfven undersökt chioriten från 

 Taberg i Wermland, hvars mineralier i allmänhet förete 

 mycken analogi med dem från Lupikko. Denna chiorit föres 

 af Descloizeaux dels till pennin dels till klinochlor. Den jag 

 varit i tillfälle att undersöka visar en tydlig optisk enaxig- 

 het. Det svarta korset förändras ej vid objektets kringvrid- 

 ning, hvaremot man hos chioriten från Lupikko vid en ställ- 

 ning midtemellan apparatens svängningsplan tydligen kan 

 särskilja tvenne hyperboliska curvor. 



Men hvad som förnämligast synes mig tala för dess 

 optiska tvåaxighet är dess regelbundna sammanvexning med 

 den opt. tvåaxiga phlogopiten, i hvilken den på sina ställen 

 utan någon skarp gräns synes öfvergå. Detta förer till an- 

 tagandet, att denna chiorit inom chloritserien intager samma 

 rol som phlogopit inom glimmerserien, att den således i ke- 

 miskt hänseende öfverensstämmer med pennin, i kristallo- 

 grafiskt med klinochlor men skiljande sig genom en mindre 

 optisk vinkel. För denna öfvergångslänk mellan pennin och 

 den egentliga klinochloren synes mig namnet ripidolit syn- 

 nerligen passande. F. ö. torde det kunna ifrågasättas, huru- 

 vida pennin och klinochlor på kemisk väg kunna bestämdt 

 åtskiljas, såsom sj^nes vid jemförelse mellan de af Dana, 

 Descloizeaux m. fl. meddelade analyserna. De bilda i detta 

 afseende en oafbruten serie utan någon skarp gräns, hvar- 

 före ock Kenngott hänför dem under en gemensam formel. 

 Man har skäl att antaga, att samma förhållande eger rum 

 beträffande kristallformen, såsom ock det af A. Sehrauf upp- 

 ställda klinohexagonala systemet antyder. (Min. Mith. 18T4, 

 Heft. II p. 161). Men med afseende derpå är uppställandet 



% 



•\ 





/f'^^ir\Y>X 



