19 



san. I de mindre sprickorna gå strålarna tvärsöfver från 

 ena väggen till den andra analogt med chrysotil i serjientin, 

 i de större synes massan blott vid väggarna parallelt tradig, 

 i det inre deremot radialt, eluini mera otydligt än i hufvud- 

 massan. Detta ulvisar, att sprickorna uppstått efter den sed- 

 nares bildning. 



Euraliten visar sig således under mikroskopet utgöra 

 ett homogent mineral, och den 1. c. anförda analysen kan 

 således anses motsvara dess verkliga sammansättning. Egen- 

 domlig är den ringa mängden af kalk trots den betydliga 

 kalkhalten i sjelfva bergarten. Men detta förklaras deraf, 

 att kalken blifvit afskild såsom kolsyrad kalk, hvilken man 

 finner afsatt på springor genomdragande den förvittrade berg- 

 arten i närheten af euraliten. Denna förvittringsproeess sy- 

 nes således vara analog med grönstensförvittringen vid Hel- 

 singfors (I, 1). 



Oliviii-diabas från Walauio. Denna bergart (II, 7) bör af 

 samma skäl som föregående betecknas såsom en diabas. Den 

 innehåller samma beståndsdelar som denna, dock något an- 

 norlunda fördelade och icke så skarpt afsöndrade från hvar- 

 andra. Fältspaten kan äfven här betecknas såsom den rå- 

 dande beståndsdelen. Dess tvillingsstreckning är icke så iyd- 

 1ig som hos diabasen från Satakunda. Den är ofta brun- 

 färgad, härrörande sannolikt af inblandadt jernoxidhydrat all- 

 denstund den bruna färgen företrädesvis förekommer i när- 

 heten af den ymnigt inblandade marjnetjern- och tUanjeni- 

 maliuen, af hvars förvittring den uppkommit. Amjiten har en 

 gråbrun färg, men är f. ö. lik den i Satakunda-diabasen. ()U- 

 vinen är icke afskild i tydliga kristaller och derföre svår att 

 skilja från de öfriga beståndsdelarna. Så mycket tj-dlio-are är 

 apatit, som här visar sig i större mängd än i föregående bero-- 

 art. Den förekommer dels i långa och smala, dels i kortare 

 och tjockare prismer, h vilkas hexagonala omkrets och py ra- 

 midala tillspetsning med den största bestämdhet kan iakttagas. 



I min afhandling om östra Finlands primitiva forma- 

 tioner (Bidr. till kännedom af Finl. natur, 21:sta häftet p. 

 248) har jag yttrat den förmodan, att den gångart, som in- 



