as 



vis och måste derfure betecknas blott såsom afsöndrings- 

 ytor, sannolikt härrörande af de ofvannämnda mikroliterna. 

 hviika hafva en tunnt latnellär form och gå ])arallelt med 

 hvardera af de nämnda genomgångsjtorna. Dejäro f. ö. 

 ganska ojemnt fördelade, och på de ställen, der de i större 

 mängd förekomma, är omkretsen vanligen brunfärgad. 



De i diallagen förekommande mikroliteterna betraktas 

 af Zirkel och Rosenbusch såsom magnetit eller göthit. Detta 

 kan dock här blott vara fallet med en obetj^dlig del af dem, 

 ty ifrågavarande hornblende visar sig icke vara magnetisk. 

 Till en del äro de väl att betrakta såsom magnesiaglimmer, 

 hvilken redan makroskopiskt här och hvar är skönjbar. En 

 del företer tydliga kristallkonturer, hviika hvarken kunna 

 tillhöra en reguliär, hexagonal eller rhombisk kristall utan 

 en monoklinisk form och påminna mycket om augiten eller 

 hornblendet. De visa nämligen genomskärningar af ett pris- 

 ma eller en tatla, afstympadt af en sned yta (bas. planet 

 eller tvenne sneda ytor med olika riktningar (pyramidala 

 eller domatiska ytor). De förete öfverhufvudtaget mycken 

 analogi med de af Schrauf (Studien an der Min. Labradorit, 

 Sitzungsber. der Akad. der Wissens. zu Wien 1870 p. 1017) 

 beskrifna mikroliterna i labradorit från Labradorkusten, och 

 hviika af honom blifvit betecknade såsom augit. Då nu re- 

 gelbundna sammanvexningar mellan augit och hornblende 

 icke äro någon sällsynthet, och äfven sådana mellan augit 

 och diallag blifvit anträffade (se Tschermak Ueber Pyroxen 

 und Amphibol 1. c, p. 4.5). så synes mig nämnda mikroliter 

 till största delen böra betraktas såsom bestående af en starkt 

 jernhaltig augit. 



Detta förhållande i förening me<l det diallagartade ut- 

 seendet öfverhufvudtaget för till det antagandet, att ifråga- 

 varande stora hornblendeindivider icke ursprungligen bildats 

 såsom hornblende utan såsom diallag, hvilken sedermera ge- 

 nom en enkel omlagring af molekylerna öfvergått i horn- 

 blende i analogi med uralit, pitkärandit m. fl. pyroxenvarie- 

 teter. Att en sådan omvandling af diallag icke är något 

 ovanligt anföres bland annat af Zirkel (1. c. p. 183). En 



