u 



hos ifrågavarande hornblende stundom förekommande sam- 

 manvexning mellan olika individer påminnande om den hos 

 diallagen vanliga tvillingsbildningen med O p såsom tvillingsjta 

 (se Rosenbusch 1. c. p. 303) kan äfven tjena såsom bevis för 

 sannolikheten af denna hypothes, och en jemförelse med de i 

 det följande betraktade gabbrovarieteterna bestyrker ytterli- 

 gare densamma. Härigenom förklaras äfven olikheten mellan 

 de stora hornblendevarieterna såsom varande af sekundär na- 

 tur och de mindre, som synbarligen äro ursprungliga. — Man 

 kan jemföra bergarten med en fältspatsporfyr, i det att de 

 smärre hornblendeindividerna representera grundmassan, och 

 de större de insprängda fältspatskristallerna, hvilka äfvenledes 

 ofta förete en sammanvexning mellan tvenne olika kristalli- 

 serande ehuru nära stående mineralier (orthoklas och albit). 



Fältspat kan man icke med blotta ögat upptäcka i denna 

 hornblendebergart, men deremot visar den sig under mikro- 

 skopet i större eller mindre partier ganska ymnigt insprängd 

 i de stora hornblendeindividerna, lätt skiljbar från dessa ge- 

 nom sin färglöshet samt sin starka chromatiska polarisation. 

 Den innesluter ofta i sin tur en mängd svarta eller bruna 

 mikroliter, hvilka vid starkare förstoring visa sig hafva ana 

 looa former med de i hornblendet förekommande, men äro 

 i allmänhet mindre = 0,01 mm. i medeltal, under det att de 

 i hornblendet förekommande ofta hafva en längd af 0,03 — 

 08 mm; de äro f. ö. likasom dessa dels korta och breda, 

 dels långsträckta och smala samt gå såsom det synes i vissa 

 bestämda riktningar, afskärande längdriktningen hos horn- 

 blendet under en större eller mindre vinkel. 



Men derjemte förekomma i denna fältspat icke sällan 

 långa och fina, ljusgula nålar, hvilka stundom tränga sig till- 

 sammans i sådan mängd, att det hela får utseendet af den 

 i olivingabbro från Ekois (se längre fram) förekommande 

 hronziten, och i sjelfva verket visar den optiska undersök- 

 ningen, att elasticitetsriktningarna gå parallelt och normalt mot 

 trådarnes längdriktning. Dessa långsträckta bronzitpartier 

 gå antingen parallelt med amphibolns längdriktning eller af- 

 skära den under vissa vinklar, som synas vara anolaga med 



