32 



från Toikko invid Näsijärvi. Den liknar till det ytlre berg- 

 arten från Tyrvis: den består till största delen af en svart 

 liOfnhlende, hvars spjelkningsytor iiro genomborrade af mörka 

 och matta, serpentiniserad-e olivinkorn ; äfven de glänsande, 

 grönaktiga (jlimmerpartierna, på samma sätt genomspäckade, 

 saknas icke här, ja förekomma delvis i ännn större mycken- 

 het: äfven innehåller den, såsom pröfningen med magneten 

 utvisar, betydligt magnetit. Genom sin hnfvudbeståndsdel, 

 hvars spjelknings3^tor otvifvelaktigt ge sig tillkänna såsom 

 hornblendets, skiljer den sig emellertid ifrån nämnda berg- 

 art, och den borde väl derföre egentligen betecknas såsom 

 en olivindiorit, så mycket mer som bergarten på grund af 

 sin betydliga hårdhet och seghet, så att den t. o. m. på sina 

 ställen ger gnistor för stål, ger anledning att förmoda när- 

 varon af qvarz. Detta kan dock äfven härröra af inmängd 

 s. k. sausstirit, hvars hårdhet up])gifves ända till 7, och hvil- 

 ket äfven den mikroskopiska undersökningen gör troligt. 

 Bergarten skulle sålunda ansluta sig till s. k. saassurltgahbro, 

 som i st. f. diallag vanligen innehåller hornblende (sma- 

 ragdit). 



Hornblendet visar i genomgående ljus en grön färg, 

 som på sina ställen öfvergår i brun. Den synes i allmänhet 

 vara fullkomligt frisk, samt är hårdare än hornblendet i berg- 

 arten från Wehmais, och saknar dess tradiga' textur och de 

 insprängda svarta mikroliterna: den ger sålunda intrycket af 

 att vara ursprunglig, icke metamorfisk såsom denna. I op- 

 tiskt hänseende visar den en analogi dermed: dichroismen 

 är ganska märkbar, färgen blåaktigt grön i riktningen af 

 den minsta elasticitetsaxeln, grön eller gulaktigt grön i de 

 öfriga, och absorbtionen som vanligt störst i den förstnämnda 

 riktningen, hvars afstånd från hufvudaxeln synes vara gan- 

 ska betydligt för en hornblende: jag har nämligen approxi- 

 mativt kunnat uppskatta denna lutning till 30°. 



Olivinen företer analoga förhållanden med den i före- 

 gående bergart, men en något tydligare kristallisation. Stun- 

 dom kan man särskilja konturerna af ett prisma eller döma 

 med en pinakoidyfa, och tinner då, att serpentinen företrä- 



