35 



mat p "oö (ber. vinkel = 59° 2'), eller ock gå de fullkomligt 

 normalt mot nämnda längdriktning, hvarvid är att märka, 

 att äfven här den motsatta, mindre allmänna riktningen synes 

 vara en annan, bildande omkr, 10° mindre vinkel med längd- 

 riktningen än föregående, således häntydande på domat 

 § p"^(48°). Storleken af de gröna mikroliterna kan i me- 

 deltal uppskattas till 0,01 — 0,03 mm i längd och 0,00 > — 

 0,004 mm i bredd; de bruna äro i allmänhet något större, 

 hvarvid tillika kan milrkas, att de, som gå i längdriktningen, 

 gemenlifren äro längre än de, som afskära densamma. Vidare 

 finner man, att de ljust färgade mikroliterna till antalet äro 

 betydligt underlägsna de mörka, och företrädesvis förekomma 

 på sådana ställen, der grundmassan sjelf har en mera ljus 

 färg, hvilket är fallet i grannskapet af de plagioklaspartier, 

 som här och livar förekomma, och i hvilkas närmaste om- 

 krets man städse finner en mängd små, svarta, ogenomskin- 

 liga kristaller af magnetit eller snarare i^yrit, såsom utvisas 

 af den tydliga femhörning en af dem i genomskärning före- 

 ter. Detta karakteristiska förhållande ger anledning till den 

 förmodan, att dessa kristaller, hvilka i allmänhet äro betyd- 

 ligt större än mikroliterna äro orsaken till de bruna och så- 

 ledes jernrikai-e mikroliternas fåtalighet i deras närhet. Att 

 f. ö. de bruna och gröna mikroliterna i grunden utgöra sam- 

 ma eller åtminstone närastående mineral blott med olika 

 jernhalt, ådagalägges deraf, att man stundom finner smärre 

 brunfärgade mikroliter inneslutna i större Ijustfärgade. Dessa 

 sednare visa äfven icke sällan kristallkonturer, som gå pa- 

 rallelt med ofvannämnda riktningar, hvilket utvisar, att de 

 egentligen hafva ett och samma läge i förhållande till an- 

 thophyllitmassan, och att det skenbart olika läget härrör af 

 en utsträckning i olika riktningar, således i fullkomlig ana- 

 logi med augitmikroliterna i diallag. 



Nämnde analogi mellan förhållandet af mikroliterna hos 

 hypersthen-anthophylliten från Kuru och de i diallag från 

 Tyrvis i afseende på sammanvexningen med grundmassau äi- 

 så mycket egendomligare som den förstnämnda såsom nämndt 

 icke visar augitens utan hornblendets spjelkbarhet, och äfven 



