u 



med det af Descloizeaux för oligoklas fmiiia viirdet (Mémoire 

 sur les propr. oj)t. des feldspaths tricl.; Comptes rendiis, t. 

 LXXX, 1875 p. 4). Häraf kan inan äfven finna, att de bada 

 hälfterna icke äro förenade enl. Carlsbader orthoklastvillin<'-s- 

 lageti utan enl. den vanliga trikl. al bit tvillingslagen; också 

 finner man den stundom upprepad. 



Fältspaten är jemförelsevis mera sällan klar och lifligt 

 j)olariserande utan vanligen fördunklad af en mängd deri in- 

 j)regnerade nålar af den ljusgröna augiten, stundom till den 

 mängd, att aggregatpolarisation deraf uppkommer, hvilket 

 ger den en viss likhet med saussuriten i bergarten från Kuru. 

 Sådana nålar utgå äfven från de större ])artierna af augiten, 

 hvilken sjelf företer en strålig eller tradig textur och deri- 

 genom äfvensom genom inpregnation af svarta mikroliter 

 (magnetitj och möjligen äfven chiorit eller andra förvitt- 

 ringsprodukter är mindre klar än det gulgröna hornblendet, 

 hvilket merendels saknar den tradiga texturen och mikro- 

 litinpregnationen. Äfven med afseende härpå förefinnes så- 

 ledes en analogi hos denna diabas med motsvarande be- 

 ståndsdelar i de i det föregående omnämnda gabbroarterna. 



Diabas-aphauit fråu Pargas. Denna bergart, som af Holm- 

 berg (1. c. p. 73) omnämnes såsom en ""''trapparlad^' bergart 

 uppträdande i kalken vid Ersby och Skräbböle, är fullkomligt 

 tät och således omöjlig att utröna på makroskopisk vä"'. 

 Lika litet är det möjligt genom kemisk analys. A. Kuhlberg 

 har i sin afhandling ""''die Insel Pargas (Åhlön) chem.-geogn. 

 untersuchf'' (Archiv fur die Naturkunde Liv.-, Esth.- und Kur- 

 land 1 Ser. Bd. IV 1867) meddelat en analys af denna berg- 

 art från Ersby och betraktar den på grund deraf såsom '"'ba- 

 salt'''. Enligt denna analys företer sammansättningen och spec. 

 vigten en ganska stor likhet med grönstenen från Helsing- 

 fors. Den mikroskopiska undersökningen visar nu, att dei-i 

 ingå samma beståndsdelar: en färglös fältspat, ofta afsön- 

 drad i små parallelipipeder, hos hvilka dock ingen tvillings- 

 streckning kan upptäckas, dels t. f. af deras ringa bredd 

 (omkr. 0,01 mm) dels t. f. af inpregnationen af främmande 

 ämnen, vidare en ljusgrön, icke dichroitisk auyit samt slut- 



