44 



ligen en grönaktigt gul, starkt dichroitisk hor?ihlende, afskild 

 i tydliga, dels aflånga, dels tafvelforrniga kristallfragmenter. 

 T. f. af denna ganska betydliga hornblendehalt bör äfven 

 denna bergart rätteligen betecknas såsom en diorit- diabas. 

 — Dessa beståndsdelar synas omvexla med hvarandra i pa- 

 rallela zoner, att döma af de omvexlande färglösa och ljusare 

 eller mörkare färgade partierna. 



Utom de nämnda beståndsdelarna ingå i bergarten i 

 ymnighet svarta, ogenomskinliga partier, väl till största de- 

 len ma(jnetit, såsom bergartens starka magnetism utvisar; 

 dessa äro oftast afskilda i långa och smala spjutlika gestal- 

 ter. Derjemte finner man öfverallt uUikt flockiga, ogenom- 

 skinliga partier af en obestämbar förvittringsprodukt. Till 

 en del måste väl dessa dock betraktas såsom ursprungliga 

 och identifieras med den af Zirkel (1. c. p. 276} dels s. k. 

 mikrokristallitiska, dels amorfa substans, som enl. honom 

 ofta förekommer hos anamesit, basalt, grönsten m. fl. dylika 

 basiska bergarter med half kristallinisk struktur: åtminstone 

 blir den ursprungligen ljusa färgen t. e. d. dunkel mellan 

 korsade nieoler. 



Iralitporfyr från Halrola. Äfven denna bergart, hvars 

 geologiska förhållande jag i korthet anfört i min afh. ""'om 

 skifferform. i Tav. län*''' (1. c. p. 14j kan betraktas såsom en 

 öfvergångslänk mellan diabas och diorit. Den gråaktigt grö- 

 na, korniga grundmassa, hvari uralitkristallerna äro afskilda, 

 upplöses för mikroskopet i sin tur i en hvit fältspatsartad 

 grundmassa, hvari fina, grågröna, pelarformiga kristaller med 

 rak eller sned ändafstympning äro inbäddade. Dessa utgöras 

 väl, såsom bristen på dichroism utvisar, af augit. Också kan 

 man hos en del af dem (med i medeltal 0,i mm längd) med 

 tillhjelp af det polariserade ljuset särskilja den vanliga augit- 

 formen oo p. p, samt approximativt uppskatta vinkeln mellan 

 elasticitetsaxeln (c) och hufvudaxeln till 25°— 30°. På sina 

 ställen finner man dock större sammanhopningar af dem, och 

 dessa visa en temligen tydlig absorbtion i hufvudriktningen 

 och utvisa således hornhlende eller iiralit. Små fina biotlt- 

 lameller förekomma äfven ehuru sparsamt och skilja sig, då 



