46 



grå- eller grönaktig fältspat, som på sina ställen visar en 

 antydan till trikl. tvillingsstruktur samt en klar och färglös 

 qvarz, hvars korniga sammansättning tydligt ger sig till- 

 känna i polariseradt ljus. 



Den bruna glimmern och den svarta magneten äro*här 

 ymnigare än i föreg. bergart. Dessutom förekomma smala 

 färglösa prismatiska kristaller med afrundade ändytor, hvilka 

 icke kunna vara annat än cqjatif. Dessa äro vanligen afde- 

 lade genom tvärspringor, och ofta finner man de skilda de- 

 larna något aflägsnade från h varandra. 



Dioritporfyr fråu Nokkala i Berttula. Vid en resa genom 

 Åbo län påträtfade jag i Berttula kapell en större diorit- 

 aflagring, sannolikt, såsom de i trakten ställvis ymnigt kring- 

 spridda lösa stenarna af delvis staurolitförande skiffer utvisa, 

 stående i samband med en skififerbildning. Denna diorit är 

 dels kornigt dels porfyrartadt utbildad genom i en kornig 

 grundmassa afskilda hornblende- eller ock af hvita paralleli- 

 pipediska oligoklaskristaller, tvillingsartadt sammanvuxna så- 

 väl enligt den vanliga albittvillingslagen som enl. lagen för 

 Carlsbader-orthoklastvillingarna. Denna sistnämnda porfyr- 

 artade modifikation har jag mikroskopiskt undersökt med af- 

 seende på den korniga grundmassan. 



Denna visar mycken analogi med de i de tvenne före- 

 gående bergarterna antydda förhållandena, och visar deri- 

 genom sin förvandtskap med dem. Äfven här finner man 

 en grön hortiblende med stark dichroism och absorbtion (blå 

 i en riktning, grön af något olika nyans i de tvenne öfriga), 

 hvarföre ock kristallerna hafva en något olika färg, antin- 

 gen blåaktigt eller gulaktigt grön alltefter det olika läget. 

 Då de uppträda i större individualiserade partier visa de en 

 så stark absorbtion och dermed följande dichroism, att de 

 medelst den dichroskopiska luppen gifva en ljust gulgrön 

 och en mörkgrön nästan svart bild, hvarföre jag också först 

 förblandade dem med biotit, från hvilken de dock skilja sig 

 derigenom, att de sakna dennes starka strimmighet samt 

 genom inneslutandet af en mängd små hålrum af i medeltal 

 0,0i mm längd och bredd. Vidare förekommer här en gul- 



