96 



lanta, läävä, leipä, Urna, määrä, naufa, naula^ niiora, påta, 

 2nispa, polsta, 2'^ura, raiiipa, raja, ranta, räähkä, rleska, 

 rokka, ruoska, ruuna, sarka, sauma, siima, sika, sukka, 

 tina, torppa, tui^tjia^ vaaka, viina, voura. Af tvåstafviga 

 oi-iginalord hafva förmedelst a (ä) såsom bindevokal erhål- 

 lits t. ex. följande trestafviga: aurtua, hiinaja; kasakka, 

 simpukka, tiakka, tUrikka, viinukka; arina^ akana, aliina, 

 kiimina, pakana, sarana; antura, kassara, kijpärä, tappara, 

 kattila, kyrittilä, satula. 



Äfveu vokalerna ii och o anträffas i äldre lånord så- 

 som bindevokal; den förra t. ex. uti orden: haftii, Joulu, 

 lukku (lukko), pap)U, satii (af ryska ca^t), turku, välli/ ; åen 

 sednare t. ex. i orden : airo, juusto, kukko, lukko (lukku), 

 pelto, repo, saatto, sakko, tiihto, ttdlo. 



Det hittills sagda gäller sådana främmande ords assimi- 

 lering, som hafva ett konsonantiskt utljud. Angående de 

 med vokal utljudande kunna här äfven några vinkar med- 

 delas, men ej någon fullständig utredning lemnas, emedan 

 de i det svenska folkspråket, 'derur finskan lånat de flesta 

 af dem, äro underkastade långt större förändringar än de 

 konsonantiskt utljudande. Följande äro de iakttagelser, hvil- 

 ka från detta område nu kunna meddelas. 



1) Det svenska ordets utljudande a förblir stundom 

 oförändradt i den finska gestalten, såsom i orden: ankka^ 

 herra (fornsv. och folkspr. hserra, herra), kaura (hägra), 

 likka, tiima (timi, tima), tupa (stufva, stöfa). 



2) Det svenska ordets utljudande a öfvergår i finskan 

 till u (y), t. ex. i följande: arkku, hamppu, kakku, kannii, 

 katu^ ketjuf, kirnu, kirstti, kiirkku, kärryt^ lanttu, lyhty, 

 miilu, p)anmi, päcvrly, trappu. Detta u har ursprungligen 

 haft en deminutiv betydelse, såsom ännu tydligen framgår 

 ur namn, sådana som : Ännu, Greetu, Kaisu, Liisu, Leenu, 

 Maiju, Riiku. 



3) Det svenska ordets utljudande a öfvergår i finskan 

 stundom ock till o, såsom i orden: ahjo, kirkko, lato, melto^ 

 viikko (vika). 



4) Det svenska ordets utljudande e motsvaras i finskan 



