100 



nande eller svedjande. Denna hypotes är dock hvarken san- 

 nolik eller sanningsenlig. För det första uppodlas en åker 

 (pelto) ej förmedelst markens svedjande. För det andra är 

 det svårt att förstå, hvarför icke ordet jialo likaväl kunnat 

 öfvergå till benämning för åkern, då det ju begagnades så- 

 som namn på en genom svedjande gjord odling och då en 

 sådan i språket ändå hade en mängd andra benämningar 

 (kaskl, huuhta, hcdme o. a.l, hvartill kommer att ^90?^^o icke 

 har och sannolikt aldrig haft betydelsen sved eller svedje- 

 land, såsom palo har det. Och för det tredje är det ur lin- 

 guistisk synpunkt svårt att fatta, huru o i ordet poltto kun- 

 nat förvandlas till e och det dubbla tt utan orsak förmildi'as 

 till enkelt t, samt hvarför ej ordet poltto rätt och slätt kun- 

 nat nyttjas såsom åkerns namn, utan att deraf våldsamt till- 

 krångla gestalten pelto. 



Men, säger vår forskare, pelto heter i estniskan pöld ; 

 och då vårt j^oltan i detta språk motsvaras af poletan, så 

 är det klart, att såsom pöld der härledes från pöIetan, på 

 samma sätt härledes här pelto (som ju ursprungligen varit 

 poltto^) från ordet poltan. Men här förekommer åter en li- 

 ten omständighet, som nämnde forskare ej varseblifvit. Från 

 ordet poletan, som är trestafvigt, kan något nomen actionis 

 med ändeisen -o (-u) ej afledas (lika litet som man i fin- 

 skan t. ex. ur ordet kolotan kan härleda ett substantiv ko- 

 lottu ell. kolotto), och om äfven detta vore möjligt, vore 

 dock förkortningen af polett till pöld omöjlig. 



Det estniska substantivet pöld är sålunda lika främ- 

 mande för det estniska verbet poletan som det finska sub- 

 stantivet pelto är det för det finska verbet pjoltan. Men, 

 invänder en forskare af det ofvannämnda slaget, ordet pelto 

 kan ingalunda vara identiskt med pöld, emedan det estni- 

 ska ö i finskan motsvaras af o, till följe hvaraf den finska 

 gestalten af pöld rätteligen vore polto. Härtill svara vi, att 

 estniskans ö i vårt språk ganska ofta motsvaras äfven af e, 

 såsom t. ex. i orden: köhn kehno, kölban kelpaan, möla 

 mela, murd merta, nöu neuvo, uht ehtoo, pödr petra, pöhk 

 pehku, purand permanto, pörgel perkele, pörn perna. 



