4 L. William Öholm. 



jonerna sina laddningar och öfvergå i ett nytt oelektriskt tillstånd, på hvilken omstän- 

 dighet ju hela elektrolysen beror. För strömledningen och för det därvid uppkommande 

 motståndet har man att taga i betraktande alla förhandenvarande joner. För polarisatio- 

 nen vid elektroderna däremot är blott den del af betydelse, som där afskiljes, jämte den 

 elektroden berörande lösningens sammansättning. 



De elektrolytiska spjälkningarna ega ju rum i omedelbar närhet af elektroderna. 

 Kan därvid strömmens verkan yttra sig i två olika reaktioner, så förlöper den först, 

 som fordrar mindre energitillförsel, mindre elektromotorisk kraft, hvarvid det är alldeles 

 likgiltigt, om ifrågavarande ämne genom utfällningen ombesörjer hufvuddelen af ström- 

 ledningen eller ej, och reaktionen fortgår så länge, som strömmen verkligen erbjudes 

 tillfälle till val, d. v. s. så länge tillräkliga mängder af den kropp, som skall utfällas 

 förefinnas vid elektroderna. Detta underlättas naturligtvis genom stor koncentration af 

 ifrågavarande jon, genom omröring af elektrolyten, höjd temperatur samt ringa ström- 

 täthet. Ett synnerligen stort inflytande på de elektrokemiska reaktionerna utöfva därför 

 de fysikaliska förhållanden, under hvilka försöken utföras. Sålunda beror förloppet, för- 

 utom af elektrolytens koncentration och värmegrad samt af strömtätheten och spänningen, 

 i hög grad af huruvida lösningen i badet under elektrolysen är i hvila eller i rörelse. 



Om ock lösningen, som elektrolyseras, till en början har en fullt homogen be- 

 skaflfenhet, så är detta tillstånd ej mer förhanden, så snart en elektrisk ström genomgår 

 densamma, och de elektroderna omgifvande vätskeskikten skilja sig naturligtvis i desto 

 högre grad från den öfriga delen af elektrolyten, ju större strömtätheten är. Denna har 

 ju ett betydande inflytande på elektrolysen, särskildt då det gäller att ur en blandning 

 fälla ut en bestämd metall. Då substansförlusten \id polerna under sådana förhållanden 

 ej täckes af diffusionen allena eller af den ringa omröring, som härrör af en möjlig gas- 

 utveckling vid anoden, så kan häraf följa, att potentialfallet inom badet och att fram- 

 förallt katodpotentialen vid metallutfällning förändras i så hög grad, att den blir lika 

 med urladdningspotentialen för en helt annan jon än den, hvars utfällning elektrolysen 

 afser. Detta kan ju som bekant bland annat leda till den för utfällning af metaller så 

 ogynnsamma vätgasutvecklingen. Genom en häftig omröring måste elektrolyten hålla 

 sig tämligen homogen inom hela kärlet, och därigenom tillföras ock elektroderna städse 

 nya joner i stället för de urladdade. 



Oaktadt de elektriska storheterna sålunda med hänsyn till analysen hafva en öfre 

 gräns, som ej under vanliga förhållanden, då ingen omröring förefinnes, bör öfverskri- 

 das, emedan samtliga utfällda metaller vid högre strömtäthet uppvisa s. k. svamp- 

 bildning, kan en häftig omröring i så hög grad understöda diff'usionen och förhindra 

 den genom gasutvecklingen åstadkomna elektrodpolarisationen, att svampbildningen nästan 

 helt och hållet uteslutes och att ovanligt hög strömtäthet blir användbar. Fischer och 



Tom. XL. 



