EleMrolys af l^oppar med roterande anod. 7 



i en clektroposetiv komplex. Så förefinnes i kopparnitratamnioniak den komplexa katio- 

 nen Ci({NH..){', hvilken är dissocierad enligt schemat 



Cu{NH,);- :i CV + 4 NH,. 



Här äi- ofksâ metalljonkoncentrationen betydligt större än i tidigare nämnda cyanförenin- 

 gar. hvilkct framgår af efterföljande exempel, där r',.,,- betecknar kupri- och ('„1- kapro- 

 jonkoncentrationen. 



Elektrolyt 



/I \ '> 1 fCW- = 10-48 



kJJu,p!i ^3,, n Cuj + KCN ^ n + KOR 5 n \^, _ -. ^_3q 



CuO ■ 4 NE,, (37, n Cu) + NII,OH~n Ccu- ^ 10-9 



I hvarje händelse är jonkoncenti-ationen ytterst låg, så snart komplexer föreligga, 

 och däraf blir följden, att metallens utfällningsspänning vid elektrolys af sådana förenin- 

 gar kommer att ligga betydligt högre, än hvad fallet är vid motsvarande enkla, jämfö- 

 1'elsevis starkt dissocierade salter. Enligt hvad å sid. 4 framhölls, inverkar ej denna 

 omständighet gynnsamt på reduktionen. Redan 1883 framhöll Kiluni, hvilken stor be- 

 tydelse den elektriska spänningen har för elektrolysen, särskildt då det gäller en utfäll- 

 ning af flere metaller. Enligt Le Blancs') vidlyftiga undersökningar öfver elektrod- 

 polarisationen äro de enskilda potentialer, af hvilka den totala polarisationen är samman- 

 satt, för en gifven lösning alldeles bestämda storheter och betingas af urladdningspoten- 

 tialerna för de joner, som åtskiljas vid elektroderna. Han fann, att en bestämd poten- 

 tialdifferens måste förefinnas mellan katod och vätska, för att metall skall afskiljas. 

 Så länge potentialdifferensen förblir under detta värde, utfälles ingen metall. Så snart 

 denna punkt uppnås, kan potentialsprånget ej raer i väsentlig mån stegras, och en ök- 

 ning af primärbatteriets elektromotoiiska kraft åstadkommer blott en ökad utfällning af 

 metall. Le Blanc kallade den för hvarje jon karakteristiska konstanten urladdnings- 

 potential, och metallerna kunde i detta afseende ordnas i serie enligt stigande och fal- 

 lande potentialvärden. -Ju högre metallen är i denna serie, desto svårare öfvergår den 

 från jon- i metalltillstånd och desto lättare från metall- i jontillstånd. Måttet på den 

 lätthet, med hvilken jonerna afgifva sina laddningar, är förutom af deras natur och 

 af temperaturen beroende af jonkoncentrationen i elektrolyten. Med ökad utspädning 

 blir urladdningen allt svårare, d. v. s. den fordrar ett ständigt växande arbete, en högre 

 sönderdelningsspänning. Vid lösningar, innehållande tidigare anförda komplexer, blir för- 



*) Z. f. phys. Chem. s, 299, (1891); 12. 333 (1893); 7.9, 163, (1894). 



