12 



L. WilTjIam Öholm. 



Likaså synes det som om man af dem kunde draga den slutsats, att den under de 

 första tidsintervallerna utfällda mängden tilltager med höjd temperatur. Differenserna 

 äro dock så små, att i betraktande af försökens kvalitativa karakter inga säkra slutsatser 

 i detta afseende kunna diagas. Kurvorna A, B och C täcka nästan hvarandra. C lig- 

 ger visserligen till en början något lägre, hvilket möjligen beror af lägre volttal. Möj- 

 ligen var ock rotationshastigheten en annan. 



Oaktadt således maximet ej inträder genast, så faller dock största delen 8-4— 

 88 ''/o ut under den första halftiden. Dessa resultat afveko sålunda i någon mån från 

 de förstnämnda, där tämligen litet utfallit under den första halftiden. Vid dem var 

 emellertid rotationshastigheten större, och badets temperatur öfversteg .30^ C. Då det 

 var tämligen tydligt, att olikheten i omröring och temperatur var orsaken härtill, så ut- 

 fördes följande försök för att erhålla ett kvalitativt begrepp om rotationens inverkan på 

 fällningens storlek vid en bestämd temperatur. Till sådan valdes 40*^ C. Två akkumu- 

 latorer voro inkopplade, så att badets spänning utgjorde ungefär 2 volt, då strömstyrkan 

 hölls konstant — 0,5 amp. Resultatet framgår af följande tabell: 



Vid 40'^ har således omröringen den inverkan på utfällningen af kopparn ur en 

 ammoniakalisk lösning, att till en början den utfällda mängden aftager med stigande 

 rotationshastighet. Om denna öfverstiger ett visst värde, så faller ingenting mera ut, 

 såsom vid försöket IV. Först senare, då redan en stor del af kopparn blifvit aflägsnad 

 från lösningen — samma lösning användes nämhgen hela tiden — och spänningen något 

 stigit, utfalla också vid tämligen stark rotation rätt betydande mängder, hvilket framgår 

 af försöket VII. Men dessa senare försök VI— VIII visa ock, att rotationen i allmän- 

 het har ett ogynnsamt inflytande på denna elektrolys vid i frågavarande temperatur. 



Tom. XL. 



