18 L. William Öholm. 



Af tabellerna och af de enligt deiu konstruerade kurvorna fig. III framgår, att vid 

 alla undersökta temperaturer maximi mängden utfaller under den första tiominuters-intervallen 

 och att detta maximivärde tilltager med stigande temperatur. Också under de följande 

 tidsintervallerna äro de utfällda mängderna städse större vid högre värmegrader, men 

 efter ungefär 50 minuter till en timme blifva de vid alla temperaturer nästan lika och 

 efter denna tidpunkt ökas viktsmängderna för lägre värmegrader. Såsom bekant påskyn- 

 das och underlättas elektrolysen i allmänhet genom höjd temperatur, emedan lösningens 

 såväl ledningsförmåga som diffusion ökas och dessutom genom uppvärmningen vid skå- 

 lens botten konvektionsströmmar uppkomma, som bidraga till upprätthållande af en större 



Tig. m. 



homogenitet inom badet. Detta visa ock nyssanförda försök, hvarjämte de åd 

 att strukturen hos den reducerade metallen är bättre vid högre temperaturer. Af kur- 

 vornas gång framgår, i h vilken mån utfall ningen går fortare vid högre värmegrader, ty 

 de löpa brantare, emedan redan under de två första tidsintervallerna ungefär hälften af 

 hela kopparmängden reducerats. De komma därför att skära x-axeln tidigt, då däremot 

 riktningen mot slutet blir allt mer asymptotisk, ju lägre temperatui-en är. Att en större 

 del af metallen skall falla ut under den första tidsintervallen än under någon af de föl- 

 jande, är ju helt naturligt, emedan saltkoncentrationen i början är störst. Vid stilla- 

 stående anod, d. v. s. utan omröring, förlöper elektrolysen sålunda fullkomligt normalt i 

 en ammoniakalisk kopparlösning, oaktadt komplexer föreligga. Vid dessa försök gjordes 

 inga mätningar öfver katodpotentialens förhållande under analysens gång. Enär sådana 

 senare blifvit utförda, anföras resultaten af dem i nedanstående tabell. 



Tom. XL. 



