Elektrolijs af koppar med roterande anod. 27 



dt- Ô ^^ ^)' 



i livilken likhet dx betecknar ilen ämnesmängd, som på tiden dt bringas till reaktion vid 

 gränsytan mellan faserna, /' är storleken af denna yta, D är ifrågavarande substans 

 diffusionskoefficient, â tjockleken af det adhererande skiktet, d. v. s. det vätskelager, som 

 gränsar närmast till katoden och hvilket ej är utsatt för omröring, samt C— c koncen- 

 trationsdifferensen mellan den koncentrerade yttre lösningen, hvars ämneshalt, då omrö- 

 ring företages, i det närmaste är lika öfverallt, och den närmast katoden befintliga yt- 

 lösningen. I allmänhet borde sålunda enligt denna likhet en omröring af elekti'olyten 

 under alla förhållanden verka gynnsamt på utfällningen, ty därigenom stegras i hög grad 

 diifusionen, och å blir desto mindre, ju häftigare oraröringen är. Men utom själfva diffu- 

 sionen mot katoden och utom metalljonernas urladdning, d. v. s. deras öfvergång från fly- 

 tande i fast form, måste vi vid den elektrolytiska utfällningen taga i betraktande de jon- 

 reaktioner, hvilka under reduktionens förlopp kunna utspelas inom själfva elektrolyten. 

 Dessa jonreaktioner äro ju i främsta rummet beroende af lösningens sammansättning och 

 af dess temperatur, och de kunna under vissa förhållanden förlöpa tämligen långsamt, 

 d. v. s. med mätbar hastighet. Denna reaktionshastighets förhållande till omröringen 

 plägar man uttrycka genom följande sats:') Vätskeomröringens inflytande upphör, ifall 

 den hastighet, med hvilken vätskan därigenom förnyas vid katoden, får samma värde som 

 hastigheten af de i lösningen försiggående reaktionerna. I fall dessa försiggå med oänd- 

 ligt stor hastighet, måste en stegrad omröring städse påskynda reduktionen. 



Nu är det emellertid bekant, att vissa reaktioner, då komplexa föreningar före- 

 ligga, försiggå med mätbar hastighet, hvarför omröringens inverkan under sådana för- 

 hållanden blir begränsad. Därtill kunna följande fenomen uppträda. Förekomsten inom 

 en saltlösning af två olika laddade poler, hvilka ju alltid förefinnas, då en elektrisk ström 

 ledes genom densamma, åstadkommer under vissa förhållanden ej blott en urladdning med 

 åtföljande utfällning af respektive joner, utan eventuellt äfven en omladdning. Därjämte 

 kan redan utfälld metall återuppladdas, öfvergå i jontillstånd, d. v. s. lösas, och i spe- 

 ciella fall kunna dessa processer gynnas af höjd temperatur med åtföljande omröring af 

 elektrolyten. Häraf blir följden, att anodrotationen i stället för att påskynda utfällningen 

 tillbakahåller den och att den för metallreduktionen afsedda elektriska energin åtgår till 

 antydda laddningsfenomen. Under sådana förhållanden kunna betydande elektricitets- 

 mängder ledas genom en elektrolyt, utan att dess beståndsdelar af skilj as vid polerna. 



Den kopparsulfatlösning, som i det föregående underkastats elektrolys, var som 

 nämndt ammoniakalisk, hvarjämte den innehöll jonen NO^/. I en sådan lösning före- 



') A. Fischer. Elektroanalytische Schiiellmethoden. S. 50. (1908). 

 N:o 4. 



