54 L. Wii^LiAM Öholm. 



Cu" + 20= Cu. 



En urladdning Cu' + Q eger här ej rum, enär åtminstone vid vanlig temperatur och 

 under så stark strömtäthet som 0,5 amp. och däröfver kuprojoner ej äro beständiga i 

 den neutrala sulfatlösningen, utan måste sönderfalla enligt 



2 Cu — Cu + Cu". 



Därför utföll ock här metall genast från elektrolysens början och hufvudsakligen vid 

 skålens sidor (I, la), där omiöi'ingen var kraftigast och där den genom reduktionen för- 

 anledda minskningen i C»"-koncentrationen sålunda bäst ersattes af nya t'tr-joner. Största 

 delen af hela metallmängden utföll ock inom jämförelsevis kort tid och proportionsvis 

 mest nndei- den första tidsintervallen, l^lndast vid försöket e, där temperaturen var dO 

 och anodrotationen (lOO/min., kunde en eventuell påverkan af C?/'-joner skönjas. Här 

 uppträdde nämligen ej något maximum under den första tidsiutei-vallen (fig. X kurvan e. 

 Tabell e. Jämför med la), utan det utföll ungefär lika mycket, 01—62 mgr. under 

 enhvar af de fyra första intervallerna, med en tillstymmelse till ett maximivärde 67 

 mgr. först under den fjärde, och här uppträdde i'edan under de första tiominuterna kop- 

 par på skålens botten midt under anoden, till skillnad från la. Det är därför möjligt, 

 att vid så hög temperatur som 60° en mindre del af kopparn också under ifrågava- 

 rande förhållanden kan uppträda i 6'?('-jon-form och att den vid mycket stark omröring 

 tillbakahåller utfällningen på sätt, som längre fi-am närmare skall klargöras. Oaktadt 

 temperaturen vid experimentet c var hög, 30^ högre än vid la, finner man nämligen 

 vid jämförelse mellan dessa båda försök, att vid c till en början mindre Cu reducerats 

 än vid la. 



Föist sedan kuprijonkoncentrationen blifvit mycket liten i iiela elektrolyten, egde 

 jämte metallutfällningen Cu" + 20= Cu äfven väteutveckling rum Jf + Q = H, hvilket 

 föranledde en plötslig stegring af potentialen (fig. VI kurvorna I och la «— /^ och fig. 

 IX kurvan e). Vid samtidig vätgasutveckling utfaller kopparn mest svart, d. v. s. svam- 

 pig, emedan den afgående gasen uppluckrar metallytan. Denna vätebildning försiggår 

 här lättare än i de lösningar, hvilka innehålla ammoniak, emedan den rena kopparsulfat- 

 lösningen blir sur, då kopparn bortelektrolyseras och iï'-jonkoncentrationen därigenom 

 stiger. Likaså gynnas den af större strömstyrka och af högre temperatur. Däremot 

 kan en kopparsulfatlösning, som redan från böljan innehållei- betydande mängder ammo- 

 niak, ej blif\a sur under elektrolysens förlopp, hvarför ock katodpotentialen vid CtiSO^ 

 + iViZg-lösningar stiger till ett betydligt högre värde (punkten t fig. VI kui'van II), 

 innan vätgasutveckling inträder, vid en kopparsulfatlösning åter under motsvarande för- 

 hållanden blott till punkten (3 (kurvan 1), som ligger ungefär 0,37 volt lägre. 



Tom. XL. 



