56 L. William Öholm. 



skulle denna genast åter bringas i lösning enligt Cu" + Cn = 2 Cu' genom de af omrö- 

 ringen mot sidorna förda kuprijonerna. Ar omröi'ingen så kraftig, att dess verkan 

 sträcker sig cäfven till skålens botten, så utfaller under elektrolysens förra del ingenting 

 såsom vid försöken g och Gr, utan åtgår hela strömarbetet till oraladdningen. Pöi'st sedan 

 denna fortskridit inom stöista delen af hela elektrolyten och sedan ammoniaken delvis 

 afgått, börjar utfällningen äfven nu naturligtvis vid bottnen, och reduktionen växer mer 

 eller mindre hastigt mot ett utprägladt maximum, hvars läge bestämmes af i'otationen 

 och af badets temperatur. Denna senare verkar nämligen i samma riktning som omrö- 

 ringen, i ty att äfven högre väi-megrad vid samtidig anodrotation motverkar utfällningen 

 (se t. ex. II, g, D och G), emedan förloppet Cu" + Cu = 2 Cu befordras äfven af tempera- 

 turstegring '). Häri ligger sålunda hufvudorsaken till resultaten i tabellerna sid. 20—21 

 och 24—25 och till förloppet af de enligt dem konstruerade kurvorna fig. IV och V. 



Det är tydligt att under antydda förhållanden utfällningen vid en viss väimegrad 

 skall under reduktionens första stadier bli densamma, om anoden står stilla eller om den 

 roterar med en bestämd hastighet. Enligt försöken å sid. 17 aftager reduktionen med 

 sjunkande temperatur, enär tillförseln af metalljoner till katoden försvåras. Denna på- 

 skyndas i hög grad genom omröring. Men en därigenom ökad tillföisel af C'M"-joner 

 verkar åter upplösande på den utfällda kopparn, hvarför metallutfällningen ej tilltager 

 så starkt, som den borde, utan de bägge föi'loppen sjunkande tempei'atur och stegrad ro- 

 tation motverka hvarandra, så att vid ett bestämdt förhållande rotationens verkan upp- 

 häfves. Två af de här utförda försöken lemna också bekiäftelse däipå. Vid 0"^' erhölls 

 sålunda samma mängd Cu, om anoden stod stilla eller om den roteiadc 700 hvarf/min. 

 Den vid 20' reducerade mängden åter var lika, om anoden roterade 300 hvarf/min. 

 eller ifall ingen omröring förekom. 



I enlighet härmed måste ock den vid skålens botten utfällda kopparn i beröring 

 med lösningen försvinna, så snart stiömmen afbrytes, blott elektrolyten ännu innehåller 

 tillräkligt kuprijoner. Denna upplösning befordras naturligtvis ytterligare genom omrö- 

 ring. Af häröfver utförda försök må i detta sammanhang några anföras. Experimenten 

 gjordes så, att anoden under elektrolj^sen först flck rotera 700 hvarf/min. under några 

 minuter. Därpå stannades motorn, så att strömmen under de följande minuteina fick 

 verka utan omröring, hvarpå anoden åter bragtes i rotation o. s. v. Resultaten blefvo 

 följande: 



') A. Glassen. Quant. Analyse durch Elektrolyse. Sid. 



