EleJctroh/s af koppar med roferande anod. 61 



och utfällningen försvåras. Genom omröringeii fördelas anunoiiiaken i elektrolyteii ocli 

 neutraliseras af den vid kopparns utfällning uppkomna fria syran. Elektrolysen försiggår 

 här sålunda nästan hela tiden i en tämligen neutral lösning, och utfällningen sker vid 

 så låg katodpotential 0,080- till 0,2;J0 volt, att ingen vätgasutveckling inträder. ') Den 

 nr kopparnitratlösningen reducerade metallen var därför ock i alla fall ljus och vackert 

 glänsande. 



På samma sätt förhöll det sig mèd den ur lösningarna CnSO^ + NII^NO, er- 

 hållna kopparn, utfällningen försiggick jämförelsevis fort och vid ovanligt låg katod- 

 spänning, särskildt om badets värmegrad var hög, 60° och omröiingen liflig (fig. VI, 

 kurvan III och fig. IX, kurvorna f och e). Med sjunkande temperatur steg potentialen 

 något och blef för 0° ungefär 0,2 volt högre än vid 60'^. 



Vid försöken III och c utföll maximimängden under den första tidsintervallen, 

 vid experimentet f finna vi denna däremot uppträda först under den fjärde intervallen. 

 Detta beror tydligen därpå, att den \id reduktionen af iVO./ bildade ammoniaken vid 

 denna höga temperatur och starka omröring inverkat, så att utfällnings förloppet i någon 

 mån börjat likna detsamma vid lösningar, hvilka redan från början äro ammoniakaliska. 

 Under elektrolysens föilopp blir lösningen tydligen alkalisk, enär vid denna sammansätt- 

 ning af elektrolyten den uppkomna ammoniaken åtminstone ej helt och hållet åtgår till 

 neutralisation af den vid kopparns reduktion bildade syran. Följden blir att utfällningen 

 gynnas af svag omröring och af låg temperatur, imder hvilka förhållandeu möjliga Cu- 

 joner inverka mindre störande, hvilket framgår af experimentet III, där efter 30 minuter 

 redan 81 "/„ Cu är reducerad, vid försöket f under samma tid endast 63 "j^. 



Att NO.J jonerna l'educeras till ammoniak syntes särskildt tydligt vid experimen- 

 ten VI, VIII och IX. I samma ögonblick strömmen slöts, inträffade vid katoden en 

 staik gasutveckling. Denna upphörde dock efter några sekunder och lösningen antog 

 vid skålens botten en märkbart blå färgton. Att dess redan anförda inverkan ej här 

 uteblef, framgick af kopparbeläggningens beskaffenhet. På de ställen, dit omröringen 

 vid elektrolysen af i-en nitratlösning ej sträckte sig eller där den verkade svagt, således 

 vid skålens botten midt under anoden, kunde nämligen den uppkomna ammoniaken del- 

 vis kvarstanna och vid strömaf brott medföra en upplösning af den utfällda kopparn enligt 



Cu + Cu' ^= 2 Cu- 



') AU potentialen hos niti-atlösningen alldeles vid elektrolysens början är något högre, än hvad den 

 är några minuter senare, beror därpå att iVO,' reduceras lättare mot Cu än mot Pt. Så snart skälen bliiVit 

 belagd med koppar, sker reduktionen mot en kopparelektrod, hvilket fursiggär vid lägre potential. 

 N:o i. 





