62 L. William Öholm. 



Så t. ex. löste sig vid de nämnda försöken VI, VIII och IX under de senare reduk- 

 tionsperioderna det ytterst tunna Cw-lager som fanns på midten af skålens botten, så 

 snart strömmen afbröts. De utfällda mängderna voro där rätt små, 20- till 30, mgr. och 

 förefunnos till stöista delen på skålens sidor, såsom fallet är då hufvudsakligen C'yf-joner 

 urladdas under anodrotation, och det är därföi- tydligt att bottenskiktet var så mini- 

 malt, att detsamma undei' antydda förhållanden ej kunde existera utan ständig ström- 

 genomgång. 



Såsom af det föregående framgår, afvek förloppet- af kopparutfällningen ur den 

 rena nitratlösningen i hög grad från detsamma ur den rena sulfatlösningen, och det har 

 påvisats, att diiferenscn betingas af de i nitratlösningen förefintliga A'O./ -jonernas reduk- 

 tion. Gores emellertid nitratlösningen redan från hörjan ammoniakalisk (VII, tig. VIII), 

 så blir reduktionsförloppet i det stora hela detsamma som vid den aunnoniakaliska kop- 

 parsulfatlösningen (II, tig. VI). Den hufvudsakliga .skillnaden hestår däri, att reduktio- 

 nen af nitratlösningen hela tiden föilöper under något lägre katodpotential 0,33- till 0,96 

 volt mot 0,37- till 1,18 volt hos sulfatlösningen, hvarför ock den ur den förra utfällda 

 kopparn ännu mot slutet af leduktionen var ljus och gUinsande, iivaremot den ur sulfat- 

 lösningen erhållna var svart till följd af den starka vätgasutvecklingen vid den höga 

 katodpotentialen. Men kurvorna II och VII utvisa ungefär samma förlopp, och i livart- 

 dera fallet utfaller kopparn hufvudsakligen på skålens botten, där omröringen är svagast. 



På lika tider synas ungefär samma kopparmängder hafva utfallit ur bägge elek- 

 trolyterna. Efter en tid af 100 min", hafva vi i hvartdera fallet ungefär 96 7ü- ^tt 

 ur nitratlösningen under analysens förra hälft reducerats något mera, 52 "/o Cm mot 

 40 7o i'i' sulfatlösningen, beror väl hufvudsakligen därpå, att strömstyrkan vid den 

 förra under denna tid var ungef. 0,1 amp. iiögre. Det är antagligt, att NO./ ej mer 

 i samma mån deltager i de katodiska företeelserna, då lösningen är alkalisk, som i en 

 neutral annnoniakfri lösning, d. v. s. i en sådan, som under elektrolysen blir sur. Anta- 

 let möjliga katod- och anodreaktioner är emellertid här så stort vid denna lifliga vexel- 

 verkan mellan polerna, att det ej är görligt att utan vidare förklara alla de enskilda 

 faktorernas inverkan på analysens gång. För närmare utredning borde anod- ocli katod- 

 företeelserna åtskiljas genom ett mellan polerna ställdt diafragma. Den utförda under- 

 sökningen visar emellertid, huru elektrolysens gång är i hög grad heroende af de yttre 

 -fysikaliska förhållanden (temperatur och omröring), under hvilka den utföres, i fall såsom 

 vid de här undersökta kopparlösningarna olika laddade joner, kupri och kupro, samti- 

 digt äro för handen. Vidare bekräftar den, åtminstone så vidt det gäller företeelserna 

 vid katoden, det uttalande, som redan år 1904 gjordes af Foerstek '), nämligen att en 



') Z. f. El. chem. lU, 73ti (1904). 



