Minnestal över Professoren Fredrik Johan Wiik 9 



till ledamot av Mineralogiska sällskapet i S:t Petersburg, och år 1880 till korresponde- 

 rande ledamot av Mineralogical Society â London. — Redan år 1876 hade han kallats 

 till korresponderande medlem av G-eologiska föreningen i Stokholm. — Till hans ära 

 har mineralet Wiikit erhållit sitt namn. 



Under Wiiks studietid var den mikroskopiska petrografien okänd. Först under 

 1870-talet tog den uppsving för att numera utgöra ett av de viktigaste gebiten inom 

 det mineralogisk-geologiska läroområdet. Det måste räknas Wiik till en mycket stor 

 förtjänst, att han autodidaktiskt tillegnade sig denna nya vetenskaps undersökningsmeto- 

 der och blev både en duglig forskare och en god lärare i densamma. Hans mikro- 

 skopiska beskrivningar av säi'skilda finska bergarter äro de första i sitt slag i vårt land 

 och hava mycket bidragit till en meia ingående kunskap om Finlands berggrund. De 

 blevo genast observerade av Zirkel, Rosenbusch och andra grundläggare av den moderna 

 petrologien, och det förringar icke hans värde, att yngre forskare, som hos dessa mästare 

 fått en bättre utbildning än han på sin tid, sedermera på ett fullständigare sätt bearbe- 

 tat detta forskningsområde. 



Av de tvänne vetenskaper, Wiik egde företräda, medgav geologien friare spel- 

 rum åt hans fantasi än syskonvetenskapen och öppnade vägen till hans största intresse, 

 den „komparativa kosmologien". I främsta rummet blevo Finlands geologi, dess „pri- 

 mitivfojiuation" och bergarter föremål för hans undersökningar. Men härvid övergav 

 Wiik, som under sina första forskareår känt sig dragen till de idéer, som då voro 

 unga och buro forskningens framsteg i sitt sköte, dessa för att välja en väg, som allt- 

 mera avlägsnade honom från den samtida forskningens stråt. Till denna egendomliga 

 utveckling bidrogo flere omständigheter. Wiik själv uppger, att han med den romantisk- 

 idealistiska läggning, som var honom egen, reagerade mot den i hans ungdom flore- 

 rande materialismen, som fått sitt uttryck särskilt i Büchners „ensidiga och alla högre 

 ideella syften negligeiande arbete" Kraft und Stoff, och då han trodde sig finna, att 

 materialismen gjorde sig bred även på geologiens område med tillhjälp av Lyells aktua- 

 lism och Darwins läror, anlade han en med åren allt skarpare framträdande „antiaktua- 

 listisk och antidarwinistisk" syn på frågor rörande jordens byggnad och historia. 



Vidare hade Wiik genom vistelsen i Freiberg kommit den sachsiska skolan när- 

 mare. Här hade han i Erzgebirge lärt känna det gneis- och skifferområde, som för 

 Werner och hans efterföljare utgjort typen för ui'berget (men vilket enligt nyare under- 

 sökningar torde höra till vida yngre system). Dess klassiska tredelning i en ui'gneis-, 

 urglimmerskiffer- och urlerskifferavdelning återspeglar sig i Wiiks indelning av Finlands 

 urberg i en gneisavdelning, kallad laurentisk, en skifteravdelning, kallad huronisk, och en 

 kvartsittalkskifferavdelning, kallad takonisk, om än namnen äro lånade från Nordamerika 

 (och icke adekvata med vad där inryckes i de lika benämnda grupperna). För gneiser- 

 nas och andra urbergsskiffrars bildning tillskrev Wiik dock den eruptiva verksamheten 

 en större roll, än den sachsiska skolan gjort, och ville vid urbergets tolkning intaga en 

 som han kallade det „neptunistisk-plutonistisk", medlande ståndpunkt mellan de neptunis- 

 tiska och plutonistiska åskådningarna. 



XL. 2 



