Minnestal över ProfetiKorcu Fredrik Julian Wiik 11 



anon1nii)geii lios de kring granitkupperna och granitmassiven enligt hans tolkning donifoi-niigt 

 uppresta gneisskikten. Så litet luule erosionen förmått utträtta sedan de aikäiska erorna. 



Enligt Wiik hade urberget, sådant som vi nu se det, bildats nära jordytan, och 

 dess beskatfenhet lär oss, att förhållandena på jorden vid urbergets uppkomst voro all- 

 deles andra, än de som rått under senare geologiska periodei', från den kambriska tiden 

 till våra dagai', då de fossilförande sedimentformationerna avsatt sig. Detta var i hu- 

 vudsak den wernerska och sachsiska skolans uppfattning. Wiik ansåg vidare, att urtidens 

 avvikande geologiska och petrogenetiska processer berodde därpå, att den ännu tunna 

 litosfären, den första stelningsskorpan, underifrån starkt påverkades av de smältflytande 

 magmamassorna, uppifrån av ett hav, vars vatten var överhettat undei- trycket av en 

 på kolsyra och vattenånga rik, tung atmosfär. Detta vore en konsekvens av den Kant- 

 Laplaceska teorin om jordens bildning, och under detta urtillstånd bildades den för jor- 

 den och andra på ytan stelnade planetei- normala litosfären eller urberget, medan lager- 

 serien från kambrium uppåt bildats under avvikande förhållanden, beroende på planetens 

 åldrande. Ur dem borde man icke draga slutsatser om tillståndet under urperioderna, 

 då de geologiska processerna voro mycket livligare och kraftigare. 



När forskningen under de senaste decennierna framdrog det ena exemplet efter 

 det andra på förekomster av konglomerat och äkta sediment ävensom basaltiska och ryo- 

 listiska eruptiv i urbei-get både i Finland och andra trakter och därigenom påvisade det 

 berättigade i en aktualistisk tolkning också av de prekambiiska bildningarna, förblev 

 Wiik ståndaktig i sin uppfattning och förnekade helt enkelt de anförda bergarternas 

 sedimentära resp. vulkaniska natur. Han tolkade konglomeraten såsom eruptiv, jämför- 

 bara med klotgraniter, kvartsiter som magmabergarter o. s. v. 



Wiiks åsikter om urberget gjorde av honom en omtståndare till utvecklingsläran, 

 i synnerhet till darwinismen. Saken är nämligen den, att såväl palco- och biontologer 

 som geologer, vilka hylla descendensteorin, måste förlägga de älsta organismernas liv och 

 utveckling till de prekambriska perioderna, emedan den första faunan, d. v. s. den 

 kambriska redan är högt utbildad och differentierad. Men de prekambriska världs- 

 åldrarna äro just pimitivtiden, och emedan havets vatten då enligt Wiiks mening var 

 övei-hettat och mättat med silikat och andra mineraliska ämnen i lösning, kunde varken 

 djur eller växter existera i detsamma, lika litet som på land i den heta kolsyremättade 

 atmosfären, och bästa beviset för att sådana ej levat, är att vi i urberget ej funnit 

 fossil. Darwinisternas och aktualisternas antagande att de existerat, men att alla läm- 

 ningar av dem förstörts vid urbergsskiktens omkristallisation eller av andra orsakei-, 

 var en cirkel i deras bevisföring. 



Det bör dock erinras om, att Wiik egentligen först under den senare delen av 

 sin forskai-ebana lät dessa mot utvecklingens gång spjärnande teorier träda i främsta 

 planet i sina skrifter och uttalanden. Under tidigare år höllos de, om än företintliga in 

 nuce, tillbaka av den unge forskarens studier i "naturen och hans arbete att fylla de stora 

 luckor, som funnos i vårt vetande om Finknds berggrund. Däiför äro hans äldre geo- 

 logiska avhandlingar med redogörelser för de till olika delar av vårt land företagna re- 

 sorna rika på upplysningar, som ännu ega sitt värde. Visserligen äro hans förut an- 



