Minnestal örer Professoren Fredrik Johan Wiik 13 



beroeiuie av relationen till andra. Häil visade sig bristerna lios en dualistisk syn på 

 tingen. Men om inan ersatte den med en trialistisk och vid sidan av de positiva och 

 negativa elementen införde en grup|) av inditferenta, då ordnade sig förhållandena på ett 

 „naturligt" sätt. Wiik antog nämligen att det fanns tre urelement med atomvikterna 1, 2, 

 och 3. Det första, vilket ingår i alla positiva element, känna vi i foiin av väte De 

 andra äro oss obekanta i enkel form, men det förra av dera bildar i sjufaldig foi-m (7 • 2) 

 kväve, och det senare möter oss i syret, vars atomvikt av Wiik tages jämt lika med 16 

 eller =3-5 + 1. Genom att på liknande sätt upplösa alla atom viktstal i enkla faktorer 

 och addender finner Wiik, att ettor förhärska i de positiva, tvåor i de intitferenta och 

 treor i de negativa elementen. Dessa tal, av vilka + 1 betecknar överskott av ur-kraft, 

 — 3 underskott och + 2 jämnvikt, äro uttryck för de s. k. „dynamiderna", materielösa 

 kraftcentra, som enligt en i de anföra arbeterna närmare utvecklad „atomkemisk teori" 

 på kristallografisk grund tänkas samordnade till de likaledes immateriella atomerna. I 

 denna fantasilek med siffror äro de av Wiik använda atomviktstalen ständig hela tal och 

 kunna avvika från de verkliga atomvikterni i somliga fall ända till 3 enheter och mera 

 (Br t. ex antages = 83 i st.- f. 79,96; J = 181 i st. f. 126,68). Dessa differenser bero 

 enligt Wiik på naturens ofullkomligheter, vilka framtida forskare böra utreda. 



En annan stor systematisering efter trialistiska principer gör sig gällande i Wiiks 

 „Kristallokemiska mineralsystem", enligt vilket även universitetets mineialogiska sam- 

 lingar voro ordnade. Som prov på, huru den följde naturens anvisningar till tredelning 

 må blott anföi-as uppställningen av de tre stora „naturliga" huvudgrupperna, som sedan 

 i sin tur tredelades: Giupp I Silikaten, grupp II „Övriga salter" och grupp III „Oxi- 

 der samt svavelmetaller och elementer." 



Tillämpad på frågan om gneisernas och graniternas uppkomst låter den trialis- 

 tiska principen sålunda: „De tvänne motsatserna inom den ])rimitiva formationen äro den 

 basiska (passiva) grönstenen och den acida (akti\a) graniten, genom vilkas växelverkan 

 i smältflytande tillstånd i jordens urtid under inverkan av överhettat vatten och högt 

 atmosfäriskt tryck den intermediära resp. indiffirenta eller neutrala övergånslänken gneis 

 uppstått". 



De anförda tillämpningarna av den trialistiska principen på kemiens, mineralo- 

 giens och geologiens gebit voro blott forarbeten för en högre uppgift, utarbetandet av 

 en komparativ kosmologi. 



Redan jultiden 1869 hade Wiik författat en dock aldrig utgiven skrift: „Utkast 

 till en antimaterialistisk filosofi", närmast riktad mot Büchners „Kraft und Stofï", och 

 sedan dess betraktade han det som som sin „mission i detta livet" att „genom en filo- 

 sofisk idé sammanbinda de särskilda vetenskaperna till ett endta helt i en jämnförande 

 världsläi-a, varigenom man skulle komma ifrån den oreda och föibistring, som råda inom 

 vetenskapernas värld och från den inom det sociala livet". Denna frälsande idé blev 

 den „triadiska monismen". 



Tretalets herravälde i Wiiks indelningar och uppställningar och hans sätt att 

 spekulera över tingens sammanhang hänvisa på intryck från Schelling, Oken och 

 andra naturfilosofer i det nittonde seklets början. Emellertid genmälte Wiik mot en 



XL. 





