14 WiHELM Ramsat 



kritiker, som djärvts framkasta en sådan förmodan och betecknat hans återuiipväckande 

 av deras idéer såsom en atavism, att han icke känt dessa tänkares skrifter än mindre 

 vidkändes beteckningen atavism, emedan han varken på fädernet eller mödernet härstam- 

 made från dem. — Den källa, med vars flöden Wiik tidigare släckte sin törst efter fi- 

 losofisk kunskap, var Eduard von Hartmanns arbeten i vilka han också fann motvikt 

 till den biichnerska materialismen. Vidare läste han med iver skrifter för och mot ut- 

 vecklingsläran och darwinismen, likväl ej så mycket sådana, där frågorna besvarades från 

 biologisk ståndpunkt, än sådana där mera den principiella filosofiska sidan av spörsmålen 

 behandlades. Senare lämnade E. M. Caro, Karl du Prel samt halv- och helspiritistiska 

 författare ända ned till fru d'Espérance bidrag till den filosofiska och transcendenta ut- 

 smyckningen av hans på mineralogiens och geologiens grund uppresta trialistiska tanke- 

 byggnad. 



Konstruktionen av densamma begynte år 1876 och fullbordades under slutet av 

 hans levnad. Den inrymmes i nio digra band samt en vidlyftig prolog och epilog. Av 

 dessa är prologen, som bär titeln „Den triadisk-monistiska världsåskådningen. I. Ut- 

 kast till en komparativ kosmologi. Pi-olog till ett värdsdrama" utgiven i tiyck år 1901. 

 Tio år tidigare hade Wiik antytt sina tankar om världen i en vid en professorsinstalla- 

 tion utgiven avhandling: „Utkast till en allmän teori med särskild tillämpning på mi- 

 neralogin och geologin." 



En uppgift på titlarna till de nio huvuddelarna av det stora arbetet är kanske 

 egnad att giva en föreställning om dess art. De äro: 



Proloy. 

 I. Andens värld. 



1. Z. Liljan vid korset. 



2. X. Excclsior! 



3. Y. Pä korsots berg. 

 n. Själens värld. 



1. Människan (Dialog). 



2. Djuren (Monolog). 

 111. Materiens vald. 



1. Jonlen. 



2. Stenarna. 



3. Elementerna. 

 Epilog. 



Inhållet i de i tiyck utkomna avhandlingarna (Prologen och Utkast) är alltför 

 brokigt och osystematiskt för att kunna refereras i korthet. En ledande och återkom- 

 mande idé är att visa, huru hela kosmos, är monistiskt förenad till ett helt genom kon- 

 stellationer av triadcr, som i materiens, själens och andens världar sammanhålla de 

 enskilda delarna av det skenbara kaos, i det dessa enskilda delar höra till flere triader 

 såsom under- eller överordnade moment. Världen är sålunda uppbyggd av triader, be- 

 gynnande med urdynamidernas (+ 1, — 3 och + 2, se ovan!) och slutande med den tree- 

 nige Guden, och alla dessa omslutna av den stora världstriaden med Gud i ett hörn, 

 + oo i det andra och — co i det tredje. På motsatserna mellan -\- oo och — oo bero 



Tom. 



