2 



tare (såsom t. ex. M. Muller) får en så vidsträckt omfatt- 

 ning att det sammanfaller med begreppet "'''agglatination"''', 

 hafva de turanska linguisterna trott sig böra vara på sin vakt 

 mot de exoteriska aceadisternas påståenden, helst det under 

 de sednaste årtiondena nära nog blifvit mode, att till den 

 turanska språkgruppen hänföra alla sådana tungomål (Ba- 

 skiskan m. ti.), hvilka man ej kunnat få inrymda på andra 

 områden. 



Under de allra sednast förflutna åren har förhållandet 

 dock betydligen förändrats. Accadisterna hafva i grammati- 

 kaliskt och lexikografiskt ordnade sammanställningar gjort 

 det accadiska språkmaterial, de trott sig hafva funnit i kil- 

 skrifterna, tillgängligt för den större allmänheten; och de 

 hafva närmare formulerat sina påståenden om den förmodade 

 förvan dtskapen med de turanska språken För dessa fram- 

 steg har man i synnerhet att tacka fransmannen Lenormant. 

 I en år 1873 litografiskt tryckt skrift, kallad Études Ac- 

 cadiennes, lemnar han bland annat en grammatikalisk 

 framställning af ifrågavarande språk, såvidt det då för han- 

 den varande materialet tillåtit en sådan, och om Accadiskans 

 språknatur och ställning till andra tungomål afger han föl- 

 jande utlåtande. "'"'Accadiskan'''', säger han (l:ére Partie, 

 fol. 197) ""''framter en för stor originalitet och ett alltför egen- 

 domligt skaplynne för att den naturligen skulle kunna ingå 

 uti någon af de grupper, man antager bland dem (de turan- 

 ska språken). Hvad som i synnerhet utmärker detta språk, 

 är förekomsten deri af fenomener, hvilka man hittills ej fun- 

 nit förenade i ett enda tungomål, utan spridda i språk, vidt 

 skilda från hvarandra, och förekomsten af motsatta tenden- 

 ser, hvilka kunna synas tilloehmed oförenliga: en förmåga 

 af agglutination, som går ända till polysyntetism, och en fal- 

 lenhet för inkapsulation, nära nog jemförlig med den i de 

 amerikanska språken, i förening med ett fullkomligt beva- 

 rande af alla de ord, som ingå i agglutinatiouen, i det de 

 helt enkelt rada sig invid hvarandra och utan att på något 

 sätt förkortas eller stympas för att kunna bättre införlifva 

 sig med hufvudordet; en mekanism af kasuela postpositioner. 



