Inilka s])ela rolcn aC preposilioiier, vid sidan af verkliga pre- 

 positioner, njtljade på samma sätt som prepositionerna i fle- 

 xionsspråken: bnikel af persouspronominerna såsom posses- 

 sivsuffixer vid sidan af en prepositiv agglutination d. v. s. 

 ett personalpronoinen framtill affigeradt till verbets stam.''"' 

 Oaktadt dessa Aceadiskans märkvärdiga egenskaper, af hvilka 

 de flesta och vigtigaste icke förefinnas hos de turanska språ- 

 ken i inskränktare betydelse, utan tvärtom svära mot dessas 

 egentliga art och väsende, är författaren dock, hufvudsakli- 

 gast på grund af några ordlikheter, böjd att hänföra Aecadi- 

 skan till niimnda språk och särskildt till den finskt-ugriska 

 grenen af dem. 



Djerfvare och bestämdare blir hans språk i en ny skrift 

 om Accadiskan, som han utgaf två år derefter under titeln: 

 La L a n g u e Primitive de la C h a 1 d é e et 1 e s i d i o - 

 mes tour a nien nes. Närmaste anledningen till denna 

 skrift var en i Journal Asiatique för juni 187 i införd 

 uppsats: Observations critiques sur Jes prétendus Tonraniens 

 de la Babijlonie, författad af J. Halévy, en temligen bekant 

 semitist. Denne försöker bevisa ingenting mindre än att de 

 s. k accadiska texter, hvilka Lenormant och andra dechiff- 

 rerat ur kilskrifterna, '""långt ifrån att vara författade i ett 

 turanskt språk, äro assja-iska texter, skrifna i ett egendom- 

 ligt ideogratiskt system, hvilket för sin ålderdomlighets skull 

 ansågs heligare än den rent fonetiska skriften"'"'. Halévy in- 

 skränker sig dock ej till att söka ådagalägga detta, utan an- 

 tager äfven derjemte de accadiska texternas riktighet och 

 försöker bevisa att det språk, hvarpå de äro affattade, inga- 

 lunda är något turanskt tungomål. Mot dessa påståenden är 

 Lenormanfs nämnda sednare skrift riktad, och Halévys djerfva 

 sats, att det som kilskriftforskarne ansett och behandlat så- 

 som ett eget språk, Accadiskan, ej vore annat än en ideo- 

 grafisk framställning af den dermed sammanstående assyri- 

 ska texten, som är fonetiskt skrifven, anses af sakkännare 

 vara fullständigt vederlagd såväl af Lenormant som af den 

 kände tj^ska kilskrifttolkaren E. Schrader, hvilken angrep 

 denna Halévys sats uti cii afhandling: Ist das Akkadlsche 



